САН-ФРАНЦИСКО - 1965 РІК
Конституція визнає всіх,
хто скоює злочин, аморальними.
Якщо ви попалися, то це сором.
І ось найцікавіше.
Останні чотири роки я не вилажу із залів суду.
І через чотири роки я зрозумів,
чому мене так часто арештовували.
Ось що сталося.
Я виступаю близько 11.00 вечора,
та не здогадуюся, що об одинадцятій наступного ранку,
десь перед судом присяжних за мене виступає інший хлопець,
який представляється Ленні Брюсом… По суті.
«Ось він… Ленні Брюс. По суті».
Поліцейський, якого тренували
розпізнавати чітку й справжню, невигадану небезпеку, виголошує промову.
Присяжні дивляться на нього й кажуть: «Це маячня».
Але арештовують мене.
І за іронією я маю перед судом захищати його виступ.
Подивіться на це.
Ось: «Кримінальний суд, Нью-Йорк, частина 2Б, округ Нью-Йорк.
Почесні судді… Адвокат…
За інформацією, наданою третього квітня 1964 року,
підсудних Ленні Брюса і Гарольда Соломона
звинувачують у двох окремих справах
за непристойні виступи, що порушують розділ 1148
кримінальних законів Нью-Йорка».
Ось, це був суд присяжних. Перший арешт.
«Під час першого виступу
Брюс пестить мікрофон, імітуючи мастурбацію.
Під час другого виступу, розповідаючи про ексгібіціонізм,
Брюс повернувся спиною
й рухав рукою вниз і вгору нижче поясу,
зображуючи явну й гидку пантоміму ексгібіціонізму й мастурбації».
Гаразд. Я попросив переказати, що це жест благословення,
а не мастурбації,
бо я б ніколи не зображав мастурбацію.
Я ж піклуюся про свій імідж.
Я знаю, що ображає дівок,
що їм огидно, що їх лякає.
І я сказав, що це жест благословення.
Ось.
«Третій виступ - апостол Павло кидає трахатися».
Що ж. Що я тут сказав…
Так записано в рапорті. А я говорив…
Я забув. Стільки часу минуло з того виступу.
Я казав, що целібат…
Що, в біса, я говорив тоді?
Я забув той жарт.
Дивно, бо я не знав, що у звинуваченні є цей жарт.
І я забув, як він починався.
Здається, я говорив, як євреї втратили…
- Хочете побачити мій танок? - Ні!
Я станцюю для вас.
Ось. Я вперше танцюю для публіки.
Це моя версія американського народного танцю.
Привіт.
Привіт. Прийшов Брудний Ленні.
Незабаром зустрічайте Брудного Ленні, порнографа.
Виступати перед вами - насолода. Справді.
Як колись сказав Вілл Роджерс:
«Усі лесбухи - гарні молодухи». Добраніч.
Ленні Брюс?
Так.
Пам'ятаєш мене? Сюзі Маєрсон.
Сіренька пліткарка з Аллертон-авеню?
Ні, я менеджерка Мідж Мейзел.
Хіба ти не була чоловіком?
Ні, не була.
У кого цигарка?
Цікавий у тебе був виступ.
Ага, мій танок бачила?
Побачиш Сліма, скажи, що я тут. Хай купить сраний годинник.
- Шоу вже давно скінчилося. - Гаразд.
Ленні, не хочеш піти звідси? Десь поговорити?
Дідько. Я тебе згадав. «Газлайт»?
Так. «Газлайт». Дуже давно. Тепер я менеджерка.
«Газлайту»?
Ні, менеджерка зірок.
Менеджерка Мідж Мейзел.
Менеджерка Діка Ґреґорі, Філліс Діллер,
Ерти Кітт. Я багато чия менеджерка.
Ходімо, десь поїмо. Вип'ємо кави.
Я не голодний.
Поставимо тебе на ноги. Що думаєш?
Поставимо на ноги?
Твій сьогоднішній виступ - ганебна срань.
Нікому не цікаво, як ти дзюркотиш про якесь лайно.
Їм потрібні жарти.
У тебе більше немає жартів чи спостережень,
за якими не відкрито судову справу?
Я ас у спостереженнях, ясно?
Я спостерігаю і розповідаю. Це все, що я вмію.
Ти можеш більше.
- Співати? - Виступи в клубах.
Та годі.
Що «годі»?
Про які, нахрін, виступи ти верзеш?
Більше немає виступів.
Сьогодні - випадковість. Вони думали, що буде Брюс Лі.
Намагаєшся підвестися?
Я не знаю, що я, бляха, намагаюся зробити.
Клуби.
Так, я намагаюся підвестися.
Мені жоден клуб на схід від Великого каньйону не світить.
Мені відкрита лише Санта-Каталіна.
За тиждень я виступаю на дельфіні.
Легенда про Йону й кита для зграї марлінів.
Я можу це змінити.
Невже? Як?
У мене є зв'язки. Люди винні мені послуги.
І ти змарнуєш ці послуги на мене? Чому?
Бо ти Ленні Брюс.
Таких, як ти, більше не буде. Повернімо тебе.
Ленні, Слім прийшов.
Збережи ті послуги.
Витрать їх на когось вартісного.
Вітаю з Діком Капрі. Класний комік.
Агов, Сюзі.
Мідж тут?
Ні, лише я.
Ну що?
Ні.
- Ти казала, що говорила з Ґроссманом? - Він розвалюється, Міріам.
- Хочеш зайти й… - Ні.
Я буду в Лос-Анджелесі за місяць. Якщо він там буде, я спробую ще раз.
Ходімо. Хильнемо.
Дивовижна місіс Мейзел
НЬЮ-ЙОРК - 1961 РІК
Агов, друже, прокидайся.
Годі, відіспишся вдома.
Так, хутчіш.
Агов, припини!
Сам припини.
Слухай.
Ти мене не слухаєш.
Ви її відпускаєте?
Вона грає в покер із шефом.
Я почуваюся в безпеці.
Підпишіть тут.
Дякую.
Спасибі.
Привіт.
Дякую, що прийшла.
Усе при тобі?
Головне мати при собі здоров'я, так?
Ходімо.
«ЕЙЧ-ЕНД-ЕЙЧ» - ПИРОГИ І ТОРТИ
- Ось. - Дякую.
Ще щось хочеш?
Розповіси, що відбувається?
Гаразд.
Агов. Чорт.
Вибачте.
- Я попросила її взяти тебе в шоу. - Що?
Геді. Я попросила її про послугу: взяти тебе на шоу.
Дякую.
Не знаю, чи вона зробить, та я просила.
Вона мені винна, тож має зробити.
Може, вона відчуває провину за все.
Іноді люди відчувають провину.
Навіть якщо не показують.
Звісно. Іноді.
Я знаю, ти не любиш говорити про особисте…
Авжеж, не люблю.
Але ти засмучена.
Мене заарештували, Міріам.
Це змінює людину.
Ти продовжуєш жити.
Ховаєш лайно подалі й не очікуєш його знову бачити.
Але ось воно тут.
Повертається у твоє життя,
без запрошення, стоїть перед тобою.
І навіть не має порядності розтовстіти
чи стати бридкою, тупою чи нудною.
Ще й у срану білявку перефарбувалася.
Ви були…
…разом?
У мене була стипендія в Пембруку.
Я працювала в їдальні. Прибирала зі столів.
Ця багатійка приходила з друзями щодня.
Завжди сиділа в моїй секції.
Махала мені, просила кубики цукру.
Але вони й так стояли на столі. Байдуже.
Вона підкликала мене й просила цукор.
Кожного клятого дня.
Нарешті я зірвалася. Сказала їй іти лісом.
Я їй в клоуни не наймалася.
Тоді вона подивилася на мене й каже: «Я просто хотіла поговорити з тобою».
І все.
Ці слова зруйнували моє життя.
Просто уточнюю, ви були разом.
Тобто, що вона в мені побачила?
Ні, звісно ні. Я знаю, що вона побачила в тобі.
Ми не підходили одна одній, ясно? Я це знаю. Просто була дурною.
Ми разом виглядали абсурдно.
У мене була тепла, пухнаста шапка-вушанка.
У ній я була схожа на песика.
Здавалося, наче вона мене вигулювала.
Упевнена, це не так.
Ми постійно сварилися.
Я ненавиділа її друзів. Вона не ходила в клуби.
Я не знайома з її сім'єю, а вона - з моєю.
Вона дивно жувала.
Вона постійно малювала мене, коли я не дивилася.
Вона годинами робила зачіску. До нудоти набридала мені розмовами про мистецтво.
Та, попри все, вона була розумною і дотепною.
Я справді повірила їй,
що після коледжу ми переїдемо в Єгипет
і будемо здавати верблюдів в оренду багатим туристам.
Ми хотіли всиновити чотирьох найогидніших дітей
і виховати їх чванливими й пихатами засранцями.
Щоб до всирачки всіх дивувати.
На третьому курсі мати взяла її в Париж,
звідки вона повернулася зарученою.
Вона за нього не вийшла, та все ж.
Я кинула коледж і переїхала в Нью-Йорк.
І спалила ту кляту шапку.
Сюзі. Мені шкода. Я не знала.
Якби я знала, я б нізащо тебе не просила. Ніколи.
Ні. Я твоя менеджерка.
Ти мала рацію. Так треба.
Вона була твоїм єдиним коханням?
- Я не казала про кохання. - Гаразд.
Але так. І останнім.
Упевнена, ти ще раз закохаєшся.
І кінець буде таким само згубним.
Навіщо ти так?
Ти колись була білявкою?
Так. У коледжі. Недовго.
Я так і думала.
Роуз, схоже, нас надурили.
Діти не хворі.
Ти що таке кажеш?
Я щойно чув, як вони сміються, бо ми повірили їхній брехні.
Називали нас бовдурами й дятлами.
Я торкалася лоба Ітана. Він горів.
Вочевидь, він тримав голову
під гарячою водою протягом десяти хвилин.
- Що? - Це Естер вигадала.
Вона все спланувала.
Який жах. Їх треба покарати.
Згоден. Я їду в «Голос».
Ти не збираєшся їх покарати?
У мене засідання редакції.
Ти хочеш сказати, що це я маю їх покарати?
Сильно карати не треба. Вони ще малі. Але вони назвали нас бовдурами.
- Це може зробити їхня мати. - Що?
- Провчити своїх дітей. - За що?
Вони вдали хворих й обзивалися.
В обличчя? Зухвало.
Тепер ще й тицяють нас носом у це.
І скажи своїм колегам, що це дім,
а не телефонна служба.
Не розумію, про що ти.
Вони весь ранок дзвонять. Шість разів, якщо точно.
Я ж казала Елвіну, що буду пообіді. Він у курсі.
Кажуть, що діти, які брешуть, стають жорстокими злочинцями.
Я маю перевдягтися.
Тебе це не бентежить?
Не дуже.
Я думала, ти як мати схочеш вжити якихось заходів.
Наприклад?
Мені звідки знати?
Бачиш. У мене був чудовий приклад.
Увімкнеш дзвоник, Елвіне?
У мене безліч ідей про стереоскопи з фото Кламат-Фоллс.
- Елвіне. - Так?
Я приходжу вчасно на роботу щодня.
- Ну… - Досить вчасно. Щодня.
Не беру лікарняних. Не приходжу з бодуна.
- Чому дивиться на мене? - Ходжу на всі шоу
й заходи, купляю вам горішки в «Тутс Шор».
Стежу, щоб ви їли, щоб вершки були із цього століття.
Прикриваю, коли ви розмовляєте з букмекером.
Коли мені потрібно кілька годин пообіді
на особисті проблеми, прийміть це
й не дзвоніть без упину, як дружина Адама.
У мене двоє дітей і літні батьки.
У мене є обов'язки, що іноді вимагають моєї уваги.
Щось із дітьми?
Окрім того, що вони соціопати, з ними все гаразд.
Не в цьому річ.
Щось із батьками?
З ними все гаразд.
Я кажу, ви не враховуєте,
що в мене діти й напрочуд старі батьки.
Ходила по крамницях?
Чому, Меле? Бо я жінка? А жінки лише ходять по крамницях?
Бо ти не в тій сукні, що була вранці,
а на цій етикетка.
Гаразд, так. Це нова сукня. Та я не ходила по крамницях.
А я не дзвонив.
Тоді хто?
Мідж, я дзвонив тобі. Ґордон тебе кличе.
Авжеж.
Вона сказала, що її діти - соціопати?
Ґордоне, я привів Мідж.
Даси нам хвилинку, Майку?
Авжеж.
Що сталося з Паром?
- Що? - Він тебе взяв?
Ні.
- Він приходив? - Так.
- І бачив тебе. - Бачив.
- Ти його не вразила? - Я була чудова.
Отже, твоє «побачиш» трохи зачекає.
Нічого. Я терпляча.
Терпляча? Дотепно.
І тому ти спустила псів?
Яких ще псів?
Ага, звісно.
Ти виграла. Ти будеш на шоу.
На шоу? Цьому шоу?
На ньому рідному.
Справді?
- Сьогодні. - Сьогодні?
Будеш на шоу сьогодні.
- Проблеми? - Ні. Жодних.
- Не зручно? - Дуже зручно.
Хай твоя дівчина зателефонує моїй?
- Ні. - Я зупиню шоу,
доки ти не вирішиш.
Сьогодні найзручніше. Обожнюю сьогодні.
- Точно? - Точно.
- Я радий. - Я бачу.
Тебе хвилює, що я радий?
Я рада, що ти радий.
Гаразд, отже, схоже, усе.
Ґордоне?
Так?
До сьогодні.
Двері зачинити?
Так. Інакше, коли я кину цю склянку,
вона вилетить в офіс і вдарить когось. А потім суд.
- Авжеж. - Треба про таке пам'ятати.
Тому ти й бос.
Так. Бос. Це я.
Надто неясно.
Ні. Якщо я спитаю маму…
Елвіне, мені треба додому.
Ти щойно прийшла.
Треба перевдягтися.
- Щойно перевдяглася. - Етикетка.
- Потрібна інша сукня. - Навіщо?
Я буду на шоу сьогодні.
- Що? - Як?
- Що з правилом? - Його змінили?
- Елвіне? - Маячня.
- Якого дідька? - Якого дідька лисого?
Хлопці, годі так радіти за мене. Серйозно. Я заплачу.
Я буду на шоу, а я в робочій одежі.
А мені потрібна сукня для шоу. Це зовсім інше.
Чим?
Я б пояснила,
але там будуть терміни, як-от рюші.
Іди. Будь ласка.
Якби мене взяли на шоу, я б не перевдягався.
- Смикай. - Смикаю. Застрягло.
- Похитай. - Якщо похитати, воно впаде.
- Застрягло. - Нам потрібна білка.
Навіщо, Меґґі?
Щоб дістати пакунок.
Дресирована білка.
Нам потрібна дресирована білка. Я правильно розумію?
Вона б не завадила.
Відро застрягло.
Чорт. Пам'ятаєш, від кого конверт?
Кур'єр лише сказав: «Для "Сюзі Маєрсон та партнери"».
Ти не здогадалася сказати йому пройти два метри ліворуч
і занести конверт у «Сюзі Маєрсон та партнери»?
- Ні. - Чому ні?
Бо в нас є відро!
Відро - це весело.
Лякає те,
що ми три найрозумніші людини в шоу-бізнесі.
Як вам моя сукня?
Чому ти не на роботі?
Подобається?
Міріам, прошу. Одна маячня за раз.
Не здається, що сукня каже:
«Сьогодні я на "Шоу Ґордона Форда"?»
Авжеж.
Що? Іди ти.
Ні, сама йди.
Не жартуєш?
Я серйозна, як Антігона.
Не вірю. Що сталося?
Ґордон покликав мене й сказав, що я на шоу. Сьогодні.
Ого, так швидко.
- Він злився. - Чому?
А ти як гадаєш?
- Вона його попросила. - Гадаю, так.
Щоб я луснула.
Злиться, що ми його обійшли.
Дій жорстко. Як коли бачиш мертвого лося
посеред дороги.
Іди до нього, порубай і зроби рагу.
Я буду на шоу.
Ти будеш на шоу.
- Я буду на шоу. - Ти будеш на шоу!
Треба знайти мою маму. Цього разу вона не відбрешеться.
Вона прийде в студію, подивиться виступ і прийме мене.
Такі розваги
- Яка лінія вільна? - Друга.
- Буду у твоєму офісі. - Гаразд.
Ти. Бери свою картотеку, обдзвони всіх знайомих і незнайомих
і скажи, щоб сьогодні дивилися шоу.
Ти. Знайди нам білку.
Біжу.
- Сконцентруйся. - Сконцентруватися.
Нам потрібно 12 форм для клубу. Лише 12.
І лише ті, які ми схвалили минулого тижня.
Я приніс малюнок.
І не погоджуйся відразу.
Вони спробують сплавити нам страшні моделі, як тоді.
Мені шкода. Не знаю, що я хотів
зробити з тими кринолінами.
Моя мати - шахрайка.
Не залишай нас наодинці.
Я знайшла форму. Авжеж, її сховали позаду.
Вони вигадали нові хитрощі.
Тут коїться щось іще.
Вони роблять каталог усіх своїх виробів.
Що? Навіщо?
Не знаю, але дізнаюся.
Мамо? Тату? Я тут.
Зажди, Джоелі.
Ми йдемо.
Ще не пізно піти в «Мейсіс».
О Боже.
Не ведися.
У них ціпки.
Ціпок дістати неважко.
Привіт, Джоеле.
Повітряний поцілунок, Джоелі. Я крихка.
Що сталося?
Довга історія.
У мене є час.
Ну що ж. Менні поїхав у Флориду до сестри.
Отже, Мойше щодня рано прокидається й відчиняє фабрику.
Так от, я стою в душі. У мене вислизає мило.
Я нахилився, щоб підняти, і раптом…
- Бац! Упав. - Господи, тату.
Упав боляче. Кличу Ширлі.
Ширлі!
- Я собі міцно сплю. - Як мертва.
Раптом чую, що Мойше мене кличе.
Було темно й холодно. Я гола.
- Зовсім. - Мамо, прошу.
Я хапаю перше, що знайшла, і вбігаю у ванну.
Мойше!
Коли він упав, розплескав воду на підлозі.
Я падаю, наче каміння.
І це каміння впало просто на мене.
Думала, зламала всі кістки. Хутро наскрізь промокло.
Наче на мені лежав мокрий як.
Прибиральниця прийшла тільки пізно вранці.
І ми просто лежали.
І говорили.
Про все на світі.
Що ще робити в такій ситуації, окрім як помирати?
Ми роками так не розмовляли.
І вперше я по-справжньому слухав.
І я теж слухала.
То була чудова мить.
Я так тебе кохаю!
Твоя мама переконала мене, що я роблю дурниці.
За межами фабрики теж є життя.
Й оскільки я не передам її тобі…
Мойше йде на пенсію.
Що? Справді?
Я продаю бізнес. Усе до нитки.
Ось так просто?
Іноді треба впасти в душі, щоб усе стало на свої місця.
Життя безцінне. Треба думати не лише про себе,
а й про інших людей у твоєму житті.
Що буде з робітниками?
Хрін з ними. Головне, що я іду на пенсію.
Щойно ми зможемо ходити,
ми продамо будинок і купимо квартиру в Бока-Ратоні.
Я шокований.
Але радієш?
Якщо ви радієте.
Містере Мейзел! Вибачте, містере Мейзел, вас до телефону.
Мене? Гаразд. Зараз буду.
Гаразд, Арчі! Ходи-но сюди.
Поговорімо про форму.
Я знаю…
- Алло? - Привіт, вибач, що турбую.
Ні, прошу, потурбуй.
Сьогодні я буду на «Шоу Ґордона Форда».
Що? Мідж, неймовірно!
Знаю. Я не вірю.
Я боюся казати це вголос, щоб не наврочити.
Ні! Не наврочиш. Оце так новина.
Це прорив, якого я чекала.
Ти готова?
Краще б була, так?
Якщо треба говорити про мене, нас, кажи.
Я не проти.
- Джоеле, я… - Серйозно.
Я б хотів і завтра жити в Нью-Йорку, та як ні, то нехай.
Я казала тобі, що ти неймовірний?
Казала. Часто. Частіше, ніж я заслуговую.
Хочеш прийти в студію?
Побачиш, як я ганьблю тебе на національному?
Справді?
Так. Я буду рада.
Нізащо не пропущу.
О 20.30.
Залишу квитки для «того, хто втік».
Ні хвоста, ні луски.
Бувай, Джоеле.
Гаразд. Я їду в студію.
Зажди, я з тобою.
Заждіть. Мідж, лікоть.
- Що? Лайно. - Що там?
Лайно. Голубине лайно.
Що? Чорт. Ти спиралася на підвіконня?
Не спирайся на підвіконня, Міріам. Воно належить голубам.
- Треба знову перевдягатися. - У мій костюм?
Я не можу так іти.
Ми можемо зайти в «Берґдорф»?
Ти не підеш по крамницях. Ні в кого немає стільки часу.
Доведеться тиждень чекати.
Мені відклали кілька суконь. Одне підійде.
Я їх привезу. Їдьте в студію.
- Справді? - Їдьте!
Чому голуби сруть на твоє підвіконня?
Бо вони голуби.
Їхній світ малий, Міріам. Потрібні хоч якісь радощі.
«Найкраща порада для дівчат, що хочуть мати дітей - живіть
з батьками. Вони їх виховають».
Можливо.
«Діти ростуть, що засмучує матусь.
Тепер доводиться слухати їхню думку…»
Помаранчева. «…про одяг, що я їм купую».
Ні.
«Син вважає мене смішною.
Донька - що її вдочерили». Надто темна.
- Фраза? - Підводка.
Може, сама хочете?
Ні, ви професіоналка.
«Мене питають, чому я виступаю вночі в клубах,
коли в мене вдома двоє дітей». Ні.
«Я відповідаю, що вони не сміються з жартів». Ні.
Не знаю, чи варто про дітей.
Діти - актуальна тема. Ці малі засранці всюди.
Знаю. Та чи не зненавидять матір, що жартує про дітей?
Ні. Чому?
Бо мати має любити дітей,
бути ніжною, турботливою й все таке…
- Я сама… - Авжеж.
Є. Я змусила їх перешити всі гачки й ґудзики,
щоб не було сюрпризів на національному каналі.
Я не знала, що в тебе з панчохами,
тому привезла ще кілька пар.
Дайно, вийдеш за мене?
Я не вийду за коміка.
- Розумію. Скільки я тобі винна? - Ніскільки.
Ти не платитимеш за це.
Я не платила за них.
І я не платитиму.
Ніхто не платитиме.
Я сказала, що ти одягнеш сукню на «Шоу Ґордона Форда»,
і, якщо ти згадаєш «Берґдорф», грошей не треба.
Ти точно за мене не вийдеш?
Повернімося до порядку жартів. Час збігає.
Думаю, про дітей треба менше.
Гаразд, та щойно ти відкриєш рота,
перше, що з нього вилетить: «Я ненавиджу дітей, відсмокчіть».
Не думаю, що це буде перше.
Мідж! Нарешті!
Чудово!
Він на лінії Міллі.
Ось цей.
- Вас так важко знайти. - Ти що таке кажеш?
Я тебе шукала.
- Я на роботі. - Уже знаю.
Отже, таємницю розгадано. Бувай, Міріам.
Мама вже чотири години розмовляє по телефону,
а до того її вдома не було.
Чому ти була вдома?
Перевдягалася.
- Знову? - Так.
Удруге за день?
Так. Взагалі, утретє. Дайна привезла сукні з «Берґдорф».
Я покличу когось із молоді, щоб пояснити це мені.
У мене чудова новина.
Сьогодні я буду на «Шоу Ґордона Форда».
І що робитимеш?
Стендап.
Ти гостя?
Я гостя.
Щоб я…
Я дзвонила мамі,
бо я залишила вам два квитки.
Шоу починається о 21.00,
тож ви маєте бути на місцях о 20.30.
О 20.30. Гаразд. Будемо.
Чудово. Маю бігти.
Я сиджу в загальному офісі в білизні…
Годі.
- Але я… - Ні слова. До зустрічі.
- Зажди, Міріам? - Так?
Це справді чудово.
Дякую, тату.
Монолог сам себе не напише, хлопці.
Роуз!
Ні, стій там. Я тільки-но всіх розсадила.
Ходімо! Нам треба йти.
Куди?
Міріам дзвонила.
Сьогодні вона буде на «Шоу Ґордона Форда».
Вона виступатиме.
Ну, молодець.
Треба бути там до 20.30.
Роби все, що треба, щоб вийти з дому, бо нам треба бігти.
Я не піду.
Що значить, ти не підеш?
Міріам буде на телебаченні.
Якби вона хотіла мене там бачити, вона сама б мене запросила.
Вона подзвонила й запросила тебе. Іди й розповіси про виступ.
Вона каже, що дзвонила тобі, але було зайнято чотири години.
І ти їй віриш?
Навіщо їй брехати?
Бо вона патологічна брехуха, як і її діти.
Думаю, це не так.
Скільки вона брехала про стендап?
І про те, що Сюзі сантехнік?
Коли вона дзвонила на фальшивий день народження Ітана,
то сказала, що в Празі, а була в Нью-Йорку.
Я точно не займала телефон чотири години.
Я ж не якесь 14-річне дівчисько, що планує втекти з Елвісом.
Може, щось із телефоном.
З телефоном усе гаразд. Я весь день удома, де встановлено телефон.
Я б знала.
Може, слухавка впала.
Слухавка не впала…
Це не доводить, що хтось дзвонив.
Алло.
Роуз! Нарешті. Я дзвоню тобі вже чотири години.
Мідж сьогодні буде на «Шоу Ґордона Форда». У неї для вас квитки.
Дякую за дзвінок, Джоеле.
Приїжджайте о 20.30. Шоу почнеться о 21.00.
Гаразд, Джоеле.
- Восьма тридцять. - Дякую.
Я маю почути, що ви приїдете.
Алло?
Роуз! Нарешті! Я дзвоню кілька годин.
Міріам просила тобі передати,
що вона сьогодні виступатиме на «Шоу Ґордона Форда».
Я знаю, Ширлі.
Просять прийти о 20.30, але краще о 20.15. Про всяк випадок.
О 20.15 дають багато безкоштовних речей.
Фризбі, прихватки, винні келихи з лепреконами…
Бувай, Ширлі.
Алло?
Алло, місіс Вайсман?
Господи, ну ви й любите побалакати.
Я не балакала.
Міс Міріам намагалася вам додзвонитися.
Вона сьогодні буде на «Шоу Ґордона Форда».
- У неї квитки для вас. - Чому ти шепочеш?
Януш не хоче, щоб я з вами спілкувалася.
Він каже, що ви, як вампіри, смокчете з нас кров.
Зельдо? З ким ти говориш?
Цього не було. Бувайте.
Гаразд, отже…
Роуз Вайсман.
- Є. - Нарешті, кілька годин минуло!
- Мідж просила сказати… - Вона буде на шоу.
Так. Приїжджайте до…
Чверть на дев'яту, якщо хочемо фризбі. Знаю. Я чула. Дякую.
- Скільки в нас часу? - Година.
Ходімо!
Не розумію, чому ти не дозволив Антоніо спіймати нам таксі.
Бо таксі не було, Роуз.
Звісно ні, він не подув у свисток.
- Що? - Свисток для таксі.
Він дме у свисток, і таксі з'являється.
Воно має бути поруч, щоб почути свисток.
Свисток не чарівний.
Антоніо - не чаклун. А це не Нарнія!
О Боже.
Тепер ми знаємо, чому перед будинком не було таксі.
Вони всі тут.
Шукай табличку.
Не бачу. У тебе є свисток?
Привіт? Таксисте? Агов!
Даруйте? Рокфеллер-центр, 30?
- Не їду. - Чому ні?
- Перезміна. - Що він каже?
Не бере пасажирів.
Бо ти не скористався свистком.
Краще на метро, друже!
- Вибачте, ви вільні? - Ні, перезміна.
Вибачте, потрібне таксі. Агов! Ви ледь ногу мені не переїхали.
- Даруйте, ви вільні? - Ні.
Вибачте!
Таксі!
Вибачте, потрібне таксі.
Перезміна, леді.
Не розумію, чому в усіх перезміна в один час.
Як людям їхати?
Ви вільні? Нам до Рокфеллер-центр, 30.
- Щасти вам. - Даруйте! Потрібне таксі.
- Свистка немає. - Вибачте, леді.
Даруйте, потрібне таксі.
Я знаю, що перезміна…
- Даруйте… - Ні.
Моя донька виступатиме на телебаченні.
- Заплачу десять доларів, не зміняйтеся! - Ні.
Вона дзвонила, а слухавка впала. Я не знала.
Моя онука тепер може до неї дотягнутися.
Десять доларів, щоб без перезміни.
Ні, вибачте.
…стосунків, відтоді як чоловік її кинув, і вона стала комікесою,
а я сподівалася, що це ненадовго, але вочевидь…
Даю 20 за поїздку, плюс вартість поїздки.
І якщо комусь із ваших родичів потрібен репетитор
з поглибленої алгебри чи диференціальних рівнянь,
або схвальна театральна рецензія у «Голосі Вілледжа»,
я можу це влаштувати!
Що сталося з індустрією таксі?
Я пропонував йому гроші й послуги…
А я тому - свою обручку. І нічого.
І він не… Зажди, що?
Він дивився, наче я навіжена.
Як ти могла запропонувати обручку? Вона належала моїй прабабці!
Не змінюй тему.
Це безцінна сімейна реліквія.
Вона її не носила.
Вона пришила її до перуки, щоб її не вкрали.
Автобус! Я бачу автобус! Шкода, немає свистка!
- Заждіть! - Зупиніть автобус!
- Заждіть! - Зупиніть його!
Стій! Не рухайся!
Заждіть!
Даруйте, містере водію автобуса! Моя донька буде на телебаченні!
Гаразд, друзі! Готуйтеся до розіграшу наших фірмових фризбі!
ВАШІ ЩАСЛИВІ НОМЕРИ: 46, 24, 11, 6 І 5
Ось. Порядок жартів. Усе чітко. Можеш прочитати?
- Можу. - Я передам.
Я можу перенести вечерю із Шел?
- Чому я вечеряю із Шел? - Бо ти так сказала.
Ненавиджу Шел. Скасуй вечерю із Шел.
Я впевнена, що це найкращий порядок жартів.
Ти партачиш найкращий порядок, поки я це кажу!
Це кращий порядок. Зажди!
Я маю повечеряти із Шел.
- Скасуй скасування. - Вечеря відбудеться.
Алане Шепард! Герой Америки. Я радий, що ви тут.
Я радий бути тут.
- Бачу, ви отримали наш кошик. - Так. Великий.
Ми хотіли, щоб ви бачили його з космосу.
Відразу перепрошую, якщо під час шоу
будуть жарти про зелених чоловічків чи хтось крикне:
«Запустити двигуни!»
Підпишіть фото для дружини, і я все забуду.
Домовилися. До зустрічі.
- Мейзел. - Ґордоне. Привіт.
Я так радію щодо сьогодні.
Що це на тобі?
Що? Сукня? Це каверзне питання?
Занадто шикарна.
Не знаю. У мене виступ на «Шоу Ґордона Форда».
Привід для шикарної сукні.
- Виступ? - Так.
У тебе не буде твого виступу.
А чий виступ у мене буде?
Тільки не Бадді Геккетта. Його команда розлютиться.
Дай-но я поясню. Ти не виступатимеш.
Тебе запросили як сценаристку.
Сценаристку?
Позич светр, щоб прикрити це.
Сюзі.
Містере Форд.
Містере Форд, Сюзі Маєрсон, менеджерка Мідж.
Я знаю, хто ви.
У моєї клієнтки склалося враження, що вона виступатиме на шоу.
І хто створив їй це враження?
Ви створили це враження.
Я сказав, що вона буде на шоу, і вона буде на шоу.
- Але не як комікеса. - Ні.
Але вона комікеса.
Не тут. Тут вона сценаристка.
І на шоу буде як сценаристка.
Що це значить? Покаже в студії, як виникає геморой?
Я представлю її як мою сценаристку,
поставлю питання, вона відповість на них і все.
- Навіщо? - Що навіщо?
Навіщо запрошувати її як сценаристку? Кому це цікаво?
Зворушлива історія.
Як коли панда народжує в зоопарку, тільки не так мило.
Вона не панда.
Вона взагалі не має приходити. Я можу запросити Мела.
Він схожий на панду, тож краще підійде.
- Ґордоне… - Я в студію.
Побачимося там. Чи ні.
Якого хріна?
Майку!
- Майку! - Господи! Що? Що, Сюзі?
Якого дідька лисого?
Він обіцяв їй виступ на шоу, але виступу не буде.
Не буде? Вона на дошці.
Хіба ти не продюсер? Чому ти нічого не знаєш?
Чому вона тут, якщо не буде на шоу?
Вона буде на шоу, але як панда.
Вибач, що? У костюмі чи що?
- Метафорична панда. - Я не знаю, що це.
Фігня якась. Ось що це!
Важливі рішення приймає Ґордон.
Він каже, що візьме в неї інтерв'ю як у сценаристки.
Як це? Вона покаже, як виникає геморой?
І я так сказала!
Схоже на абсолютну маячню.
Виправ це, Майку.
Я спробую.
Виправ це!
Бляха, я сказав, що спробую!
Одна хвилина, пані та панове.
- Що це? - Остання зміна у вітанні.
Так краще. Віддай Тедді.
Сталося непорозуміння з виступом Мідж.
Не втручайся.
Я вже втрутився! Я твій продюсер.
Я замінив його зворушливою історією. Коротке інтерв'ю.
Гаразд. Але я…
Шоу починається, Майку.
Подіум сам на себе не зайде.
…менше ніж хвилина до ефіру.
Сьогодні буде чудове шоу.
Ми зараз почнемо, тож не втрачайте ентузіазм.
Шоу транслюється наживо…
Роуз! Ейбе! Сюди!
Ширлі! Де Мойше?
Він на пігулках і думає, що він Ева Перон,
тому я залишила його вдома. Я взяла вам фризбі.
Роуз! Ейбе!
- Привіт! - Агов!
Не стійте в проходах.
Якщо треба вийти, робіть це тихо.
Аварійні виходи розташовані з обох боків і ззаду.
В інших випадках не стримуйтеся
та покажіть Ґордону, що ви раді тут бути!
Гаразд. Поїхали!
Море оплесків! І п'ять, чотири, три.
Пані та панове. «Шоу Ґордона Форда»!
Сьогодні в гостях: астронавт Алан Шепард,
бродвейська сенсація Керол Бернетт
й особлива зустріч зі сценаристкою «Шоу Ґордона Форда»!
Зустрічайте, Ґордон Форд!
- Містере Шепард? - Так. Готовий.
Щасти, міс.
Дякую. Рада, що ви знову на Землі.
Ґордон Форд - геній!
Ти сором'язливий
Не треба так зі мною, ні
І взагалі
Соромлюсь я, так само як і ти
І не знаю, як тобі довести
Скромна справді я
Повір, така от я
А сміливе обличчя моє
Лише звагу вдає. Скромна я
І знай безумовно
В душі я тактовна
І хай це зізнання всіх насмішить
Правдою ця мить повна
Хоча цей вечір і лайно, але горішки в Алана Шепарда смачні.
Мідж? Вітаю, Мідж? Ви Мідж?
Це Мідж.
Чудово, дякую.
Мідж? Привіт, я Плам.
Я знаю. Жахливе ім'я.
Чим допомогти, Плам?
Ні, це я вам допоможу.
Сьогодні я за помічника режисера.
Що значить, за помічника режисера?
Справжній помічник режисера режисує шоу,
тому покликали мене.
Хіба ти не з бюро знахідок на ковзанці?
Не сьогодні!
Ходімо?
Не я, сер
То хто, сер?
Де, сер, і коли, сер? Який же це стрес, сер
Тож, пірнаймо мерщій
У вир світлих подій
Будь ти вже мій
Скромна справді я
Я
Керол Бернетт, пані та панове.
Фантастично, Керол. Чекаю на вашу наступну роботу.
А ми повернемося після реклами від наших спонсорів.
Пішла реклама!
Заждіть тут.
Хлопці, сюди.
Ти сидітимеш на стільці? Канапа просто поруч.
Канапа - для справжніх гостей шоу.
Мені не можна мати спинку.
Стілець теж перед камерою. Ти однаково можеш їх розсмішити.
Це не має бути абсолютним фіаско. Цицьки…
- Ні. - Авжеж.
Сценаристко, на стілець.
Ви зліва, щоб Ґордон міг повернутися до столу якомога швидше.
Ясно.
- Добре. - Дякую.
- Подивіться на неї! - Роуз, глянь! Це Міріам!
Мідж, ми тут!
Міріам! Я знайшов твою маму!
Слухавка впала!
Я забрав її з дому!
Ми їхали на автобусі! Було жахливо!
Це його колишня.
Повертаємося через п'ять, чотири, три.
І знову ми.
Це «Шоу Ґордона Форда», і я досі Ґордон Форд.
Як би сильно мені не хотілося сказати,
що це шоу - лише моя заслуга, я не можу.
У нашому офісі ціла армія чоловіків і жінок працює над тим,
щоб я здавався дотепним перед камерами.
І я подумав, що ви схочете зустрітися з однією з них.
Ви цього хочете?
Отже, привітайте на «Шоу Ґордона Форда»
нашу штатну сценаристку.
Пані та панове, це Мідж.
- Привіт, Мідж. - Привіт.
Ти працюєш на шоу вже п'ять місяців.
Поставлю питання, про яке всі думають.
Своїми словами, що ти думаєш про боса?
Він чудовий, Ґордоне.
- Вродливий? - Дуже.
- Чарівний? - Наче принц.
Вправний жонглер? Ладнає з дітьми?
Усе перераховане.
Мідж - одна з шести моїх штатних сценаристів.
Вам, мабуть, цікаво,
що саме роблять телесценаристи?
Щоранку вони збираються в кімнаті,
їдять бублики з кавою, читають газети,
удають, що вміють буцати м'яч,
а потім, десь зараз,
починають писати монолог.
Завжди готові.
Ти очима мені дірку в голові пропалиш.
Радій, що не в яйцях.
Отже, Мідж, хочу спитати тебе як нашу штатну сценаристку,
у чому різниця між чоловіками й жінками сценаристами?
Поки ти думаєш, я представлю інших.
Джеррі, поверни камеру.
Пані та панове, Ральф Емерсон, Сесіл Ґрін,
Адам Портной, Мел Рубенс і головний сценарист Елвін Бленк.
Сценаристи «Шоу Ґордона Форда».
Моя банда розбійників.
Привіт.
Поверни камеру.
То про що ми?
Так, різниця між чоловіками й жінками сценаристами.
Жінки пишуть багато жартів про коней, Ґордоне.
І про отруєння чоловіків.
Коли ми написали жарт, нас треба обійняти.
Гаразд. А зараз реклама від спонсорів.
- Що? - Що?
- Вмикайте рекламу. - Яку рекламу?
Знайдіть рекламу.
І це все?
Хай вони захочуть добавки.
Перерва на рекламу, пані та панове.
Сиди на стільці.
На інтерв'ю ще чотири хвилини.
Я дав рекламу.
Я знаю. Але її не мало бути.
Ще чотири хвилини.
- Я дав раніше. - На чотири хвилини.
Після реклами я закінчу шоу.
У тебе чотири хвилини після реклами.
- Ти слухаєш? Я знаю, що кажу. - Я імпровізуватиму.
Чотири хвилини? Ти хто, Мей Вест?
- Чого ти хочеш? - Чотири хвилини.
Сюжет. Виведи іншого сценариста. Розпитай режисера.
Візьми інтерв'ю в Плам. Що, в біса, Плам тут робить?
Рекламу ніколи так рано не дають.
У них ще три хвилини 56 секунд у цьому сегменті.
Я засікала.
Що, в біса, вона робить на стільці?
Усе пішло шкереберть.
Що ти накоїла?
Чому відразу в усьому… Так, це через мене.
Я попросила подругу вмовити Ґордона її запросити.
Але він - дитина, що слухає лише своє его й свою тонку мошонку,
він скасував її стендап і посадив на стілець.
Вона всіх розсмішила,
а він, напевно, нагидив у підгузок.
Гаразд. Я ще чотири хвилини посиджу на стільці. Радий?
Вона дотепна, Ґордоне. Це ти її найняв,
бо вважав її дотепною.
Чотири хвилини після реклами.
- Але… - Мідж, прошу.
Ще чотири хвилини, а потім ми всі нап'ємося, підемо спати
або в'їдемо на машині в стіну.
Може, я все це зроблю сам.
Гаразд.
Дякую.
- Арчі. Я тут. - Нарешті.
Щось пропустила? Що було?
Вона сиділа на стільці.
Добре, вона це може. Привіт, ми подружжя.
- Міріам. - Міріам, сюди.
Міріам, маю сказати,
хоча ти жодного слова не промовила,
я дуже радий бачити тебе на тому стільці.
Дякую, тату.
Міріам.
Якщо сидітимеш так, можеш завагітніти.
Я один раз так сказала, а ти так і не забула.
Мене це вразило.
Хочу сказати, я дуже зворушена,
що ти попросила стількох людей запросити мене.
Цей вечір мав бути для мене важливим.
Я хотіла тебе бачити.
Мав бути?
Є. Він є важливим для мене.
Тебе просять повернутися?
Це запитання, Плам?
Ні.
До зустрічі, мамо.
Мідж, берет.
Повертаємося за дві хвилини. Залишайтеся на своїх місцях.
Посварімося про це завтра. Ще чотири хвилини…
Стілець.
Майку, можна Сюзі на секунду?
Одну секунду. Буквально.
Що таке? Що ти замислила?
У тебе наче з нирки камінь виходить.
Сюзі, у мене ще чотири хвилини. Чотири хвилини.
Гаразд.
Чотири хвилини. Чуєш мене?
Так, чотири хвилини.
Чотири хвилини.
- У тебе чотири хвилини. - Чотири.
Я тобі ніс розіб'ю. Начхати, як це буде на екрані.
Я щось замислила, Сюзі.
Дещо шалене, що може дуже погано закінчитися для нас обох.
- Так? - Зруйнувати нас.
Мене точно, а тебе як наслідок.
Ясно.
Я просто…
Шістдесят секунд.
Що думаєш?
Ти почала з того, що зайшла на сцену,
коли тебе не просили,
наговорила лайна, яке ніхто не хотів слухати. Тож…
Цицьки вперед.
Пристебнися, Майкі.
Тридцять секунд. Усі на місця, будь ласка.
Хочу, щоб ти знав, я не збиралася тебе змушувати.
Я сподівалася, що колись ти сам цього захочеш.
Нічого особистого, просто…
Ти погано вчинила.
- І ти знаєш правило. - Знаю.
Повертаємося через п'ять, чотири, три.
Та я ніколи не дотримувалася правил.
Ми знову в студії з нашою сценаристкою.
Мідж, мене турбує одна річ, відтоді як ти прийшла до нас.
Кава у вашій кімнаті набагато краща за ту,
що в кімнаті відпочинку. Чому?
Звідки мені знати, Ґордоне,
бо, дивна річ, я насправді не сценаристка.
Що?
Я комікеса.
Я лише вдавала із себе сценаристку, щоб мати вбиральню в Мідтауні.
Може, мені встати й зробити те, для чого я тут?
Куди зібралася?
Дізнаємося.
Добрий вечір, пані та панове.
На ваших очах єврейка захопила студію.
Не літак, не турбуйтеся.
Я не хочу летіти на Кубу,
я вимагаю дати мені чотири хвилини ефіру й підвезти до лікаря в старості.
В євреїв є гарна риса - ми захоплюємо лише розмову.
Насправді я не маю тут стояти й виступати перед вами.
Я порушила важливе правило, коли встала зі стільця.
Та останнім часом я роблю багато заборонених речей.
Наприклад, стала комікесою. Цього не очікував ніхто.
Особливо я.
Я була просто дружиною й матір'ю у Верхньому Вест-Сайді.
Верхній Вест-Сайд? Справді?
Мої батьки сьогодні в залі.
Поділіться думкою про паркування.
У мого батька є ціла теорія змови щодо цього.
Це не теорія. У Верхньому Вест-Сайді живе багато євреїв,
а місця для паркування майже немає. Складіть два і два.
Отже, я була дружиною і матір'ю, та одного дня мій чоловік пішов від мене.
На Йом-Кіпур.
День, коли євреї постують, щоб спокутувати гріхи.
Саме в цей день він пішов від мене. До своєї секретарки.
Я його не звинувачую. У неї були льодяники.
Визнаю, деякий час було жахливо.
Але потім сіло сонце, і я поїла.
Раптом я стала холостячкою. Я не знала, що робити.
І я випила стільки вина, скільки сама важу,
виперлася на сцену, схопила мікрофон,
і тієї миті все змінилося.
Я зрозуміла, як це, коли люди мене слухають.
Не чоловіки, але інші люди.
Не моя мати, але всі інші.
Гаразд, окрім моїх дітей, кавалерів,
роботодавців, колег, нового м'ясника, але незнайомці мене обожнюють.
Так.
Як ти, в біса, тут опинився?
Я чарівник.
Насправді я маю бути вдячна, що чоловік зрадив
саме з такою дівчиною, бо вона була,
як пишуть в «Американському медичному віснику», ідіоткою.
І не тому, що вона спала з моїм чоловіком.
А тому, що я бачила, як вона питає в штучної рослини
в офісі, чи хоче вона пити.
А потім чекала на відповідь.
Цілих десять хвилин.
А потім спитала в кавника, чому рослина на неї злиться.
Коли чоловік іде заради такої, не так боляче.
Приємно, коли після їхньої першої вечірки
люди кажуть: «Про що він думав?
Вона вибачалася перед попільницею, коли гасила цигарку».
- Ви так казали? - Так.
Після вечірки.
Я вже деякий час сама.
Доволі довго.
Як знову поберуся,
моїй матері доведеться розказати мені про шлюбну ніч ще раз.
Я не впевнена, чи постійні стосунки
навіть судилися мені.
Я працюю вночі.
Приходжу додому із запахом цигарок та алкоголю,
і помадою на комірці, моєю.
А чоловіки в моєму житті більше не хлопці чи коханці.
Це жарти.
Матеріал для виступу.
Вони гучно цілуються чи мають прізвиська для частин свого тіла,
як-от ніг. Ми ж тут порядні.
Якщо ми посваримося в п'ятницю,
у суботу я розповім про сварку масонам,
які завжди на моєму боці й вважають, що я варта кращого.
До того ж у мене є діти. Двоє. Хлопчик і дівчинка.
Я майже згадала їхні імена.
У нас єврейська сім'я,
тому сина обрізали через тиждень після народження.
У доньки травма буде, коли вона достатньо виросте,
щоб піти по крамницях з моєю мамою.
Що ж, справедливо.
Я розумію, що через мою ситуацію
донька виросте не такою, як я.
Вона буде жорсткішою, незалежнішою.
Жахливе слово - «незалежна». Особливо для жінки.
Ми не маємо знати це слово.
Я не знала. Моя мати не знала.
Але я сама по собі.
Тому, якщо мені потрібно замінити колесо, звісно, хтось інший це зробить.
Я незалежна, але не ідіотка.
Я місяцями зі штучною рослиною не говорила.
Мої діти. Господи, обіцяю, я згадаю їхні імена.
Думаю, вони неминуче ненавидітимуть мене, коли виростуть.
Як і всі інші батьки, я ночами не сплю, уявляючи,
що мої діти скажуть про мене своїм психіатрам.
Так? Ви це робили.
«Її не було вдома, вона не ходила на мої бейсбольні матчі,
змушувала мене тиждень слухати її виступ,
а потім годинами перебивати її, щоб вона руку набила.
І наші напої були розбавлені».
Тому я маю стати дуже відомою.
Якщо ти дуже відомий, усі тебе люблять,
доки не оголосять заповіт.
Я чула історію про Мері Мартін, бродвейську зірку.
Її водій захворів, і вона взяла таксі
до театру, де виступала,
Вона сідає, таксист питає, куди їхати.
А вона й гадки не має.
Не знає ні адреси, ні назви театру.
Вона надто відома, щоб таке знати.
Така відома, що інші помітять
її відсутність і почнуть шукати. Вона має залишатися на місці.
Ось такої слави я прагну.
Щоб не бути змушеною знати, хто я чи куди їду.
Щоб колись Боб Гоуп підійшов до мене в ресторані:
«Я Боб Гоуп. Ви мене не пам'ятаєте».
А я скажу: «Звісно, пам'ятаю. Мені курку».
Я хочу визначного життя.
Хочу пізнати все.
Хочу порушити всі правила, що існують.
Кажуть, амбіції не прикрашають жінку. Можливо.
А знаєте, що справді не прикрашає?
Чекати, доки щось станеться.
Дивитися у вікно, думати, що життя, якого ви прагнете, десь поруч,
але не хотіти відчинити двері й піти до нього,
навіть, якщо хтось каже, що не можна.
Бути боягузом мило лише в «Чарівнику країни Оз».
Ітан і Естер. Я знала, що зрештою згадаю.
Ви чудова публіка.
Хочу подякувати вам, Ґордону Форду
та найбільше «Берґдорф Ґудман»
від щирого серця. Дякую і добраніч.
Шкода, що вона не в іншій сукні.
Молодець, Міріам!
- Чорт забирай. - Чорт забирай.
Не стій там. Ходи-но сюди, Мейзел. Мерщій.
Сідай. Хутчіш.
Звідки, хай йому грець, такий талант?
Він завжди був, Ґордоне. Треба було лише спитати.
Це було неймовірно. Чудово.
Зізнаюся, я з тобою згоден. Ти точно не сценаристка.
Найкращий комплімент, що я чула.
Я потрапив у власну пастку, друзі.
Я знав, що ця леді смішна, але й гадки не мав, наскільки.
Я вдячна, що ви не вимкнули камери.
Вимкнули. Зможеш повторити?
Точнісінько.
Друзі, гадаю, що я так і не представив належним чином
цю дуже, дуже смішну леді.
І я виправляюся просто зараз.
Пані та панове, зустрічайте вперше, але безумовно не востаннє,
на «Шоу Ґордона Форда»
розкішну, казкову, дивовижну місіс Мейзел.
Це мати моїх онуків.
Це моя колишня.
Моя колишня дружина.
Тебе звільнено.
ЗА ПІВ РОКУ ДО ТОГО
Запам'ятай: нерозбірливо.
Це безглуздо.
- Тебе вчити, як бути зіркою? - Після того, як ти сам навчишся.
Це негідно для людини,
яка цілий вечір їсть креветки задурно.
Якщо хтось попросить автограф, ім'я має бути чітким.
Помиляєшся.
Людина почуватиметься обманутою.
Вона знатиме, що ти ходила в школу,
можеш виписати чек.
Ось. Що скажеш?
Що це?
Мій автограф.
Я бачу принаймні три чіткі літери. Ще раз.
А тебе хто вчив бути зіркою?
- Я народився зіркою. - Авжеж.
Я плив Нілом у кошику,
набитому гримом та афішами.
Яка чудова історія.
Я сам її вигадав.
Розповісти про сарану, що танцювала чечітку?
Хочеш щось іще?
- А ще щось залишилося? - Просто чек.
Дякую за цей бенкет.
Будь ласка.
Чудовий вечір.
Погоджуся.
Сніг і досі йде?
Якщо так, то таксі не буде.
Метро ходитиме рідко.
Тобі може знадобитися притулок поблизу, доки сніг не перестане.
Я вже шукала притулок раніше.
Тепер я маю піти на ранкову сповідь.
В останній кабіні зліва знають іврит.
Що ж? А як тобі цей?
Добре. Майже, санскрит.
А тепер повчімося ігнорувати людей,
яких ти знаєш, коли ті стоять
за два метри від тебе. Усі зірки так роблять.
Звідки така впевненість, що я стану зіркою?
Просто інтуїція.
Я бачив твій виступ. Бачив, як ти тікаєш від копів.
Отже, біг і балакучість.
У тебе багато талантів.
Схоже, мій корсет тобі шию звернув.
Я вже давно звернув собі шию.
Тому мене постійно хилить праворуч.
Не знаю.
Сподіваюся, ти маєш рацію, бо плану «Б» у мене немає.
Усі мої яйця в одному кошику.
Дозволь мені.
Обожнюю чоловіків, що крадуть мою їжу.
«Прожектор чекає на тебе посеред сцени.
Ти маєш лише вийти й заявити про себе.
І всі відразу побачать тебе справжню.
Побачать твою кмітливість,
твій розум, твою усмішку.
Твої казкові, виразні очі.
Вони не встоять перед твоїми чарами».
Шрифт, мабуть, крихітний.
«Упадуть тобі до ніг
і поклонятимуться тобі й твоєму корсетові».
Можна я сама прочитаю?
Побачать, що ти вмієш читати - не бути тобі зіркою.
«Ваші щасливі номери: 46, 24, 11, 6 і 5».
Це як прочитати.
Запам'ятай мої слова,
дуже скоро, у недалекому майбутньому,
за китайську їжу платитимеш ти.
2005 РІК
Ти їдеш 24-го на тиждень в Орландо, потім Палм-Біч. Дати кінцеві.
Потім Чикаго, Міннеаполіс і, можливо, Вегас на два тижні.
Такий розкид, і всі ці подорожі.
Чаро позичить свій літак.
Тоді нехай. А що з «Палас»?
Ми працюємо над «Палас». Вони досі хочуть грудень.
Не хочу бути в Лондоні на свята.
- Знаю. - Хочу бути в Нью-Йорку.
Ми передали твою вимогу.
Я завжди деінде на свята, цього року хочу бути в Нью-Йорку.
Я почула. У Нью-Йорку на свята. Крапка.
Та якщо це єдиний можливий час, то нехай.
Кажуть, що із шумом нічого не вдіяти.
Сусіди знизу стрибають годинами.
Туди наче Рубі Кілер заселилася.
Я постукаю у двері.
Скажи, що скаржиться Йоко. Вони схаменуться.
Доки ми ще тут, що я роблю у вівторок?
Нічого.
Ми щось бронюємо?
Ні, але ти працюєш у неділю, понеділок і середу. Щільно. У четвер ти летиш.
То що з вівторком?
У вівторок відпочивай.
Подзвоню кому треба.
Натискаєте тут, з'явиться меню,
прокручуєте, натискаєте й набираєте повідомлення.
Чому не подзвонити?
Іноді краще написати.
- Коли? - Коли проспали.
Можу подзвонити.
Це прикольна фішка в телефоні, як-от фото.
- У мене є фотоапарат. - А якщо не взяли?
Я запам'ятаю.
Він і відео знімає.
А ядерних кодів немає? Я нікого не підірву?
- Ні. - А з прибульцями можу зв'язатися?
Ні. Показати, як писати СМС?
Можеш спробувати.
Знаходите номер, натискаєте на нього, з'явиться потрібний лист.
Не сумуй з телефоном, Франкліне.
Зажди, моє лайно повсюди.
Буквальне лайно чи метафоричне?
Клята прибиральниця все поперекладала.
Не знайду окуляри для телика.
Поглянь у скриньці на столі з квітами.
Не вдавай, наче знаєш усе на світі.
Скринька на столі з квітами.
Ти не знаєш усього.
Вона не переклала їх. Як і завжди.
Поглянь у скриньці на столі.
Навіть на іншому континенті ти мене дістанеш.
Знайшла?
Ні.
Плеєр нормально записав?
Так, я його полагодила.
Ти перевірила?
Перевірила, він працює.
Нагадай, що було вчора?
Викинули хлопця, який не знав,
кого грає Денні Бонадьюс у «Родині Патриджів».
І я цього не знаю.
Денні, Господи Боже.
Взяла?
Так. А ти?
І я. Вставляю.
Вставляю.
- Досі вставляю. - Вставила.
Вставила.
Не натискай раніше за мене.
Щоразу, бляха-муха.
Бо ми маємо чути відповіді одночасно.
Я знаю.
Інакше ти почуєш відповідь раніше за мене.
Та знаю, щоб тебе!
Натиснемо одночасно. Господи.
Ми б вже все шоу подивилися.
Сюзі. Ти отримала мою пташку?
Червону? Вона шикарна, я ще такої не бачила.
Назвала її Шльондрою.
Я не дякувала тобі за неї?
Будь ласка. Готова?
Готова.
Гаразд, один, два, три…
- Старт. - Старт.
Яка приємна мелодія.
Дуже приємна мелодія.
Фінальний турнір чемпіонів.
Чи виграє спеціаліст із торгівлі з Луїсвілла, Кентуккі, Кріс Міллер,
який учора взяв 10 000 доларів?
Сьогодні на нараді ми перевіряли дати,
і я бачу, що вівторок вільний.
Отакої. Шкода Делію.
Просто вільний, Сюзі.
Коли я спитала, вона глянула, наче я божевільна.
Хочеш, я їй подзвоню?
Я хочу, щоб ти повернулася до роботи.
Я своє відпрацювала. Подзвоню їй завтра.
Я поставлю на чемпіона.
А я - на чоловіка з густою бородою.
Поїхали, раунд «Небезпеки».
Це була б гарна пара.
Зробімо гру цікавішою?
Вона цікава вже 45 років. Навряд чи ми її перевершимо.
Мільярдери зі списку «Форбс» за 200.
«Березень був для неї вдалим місяцем.
Вона ввійшла в список "Форбс"».
- Марта Стюарт. - Її посадили,
бо вона баба, хоча кожен другий мужик
за те саме лайно ходить на свободі.
- Марта Стюарт? - Так.
Гадаю, він віддав би мені цей бал.
«…але цей 70-річний родич
Діснея досі там». Джоне?
- Який Рой Дісней? - Рой Дісней.
Чудовий чолов'яга.
Категорія «хижаки» на 600 доларів.
Гадаєш, мені б личила борідка?
Чому ти про таке думаєш?
Якщо реінкарнація існує,
я можу переродитися в чоловіка. Хочу мати гарний вигляд.
- А ти лиса? - А що?
Бо якщо ти лиса, вигляд дивний:
усе твоє волосся в тебе на підборідді.
Борідка личить, якщо маєш волосся.
Це абсурд.
Це абсурд? А не вся ця бесіда?
Ти ніколи не уявляєш, якою ти будеш у наступному житті?
Ні. Я ще при своєму глузді.
Я постійно про це думаю.
Ким я буду? Де житиму?
Раптом я тварина?
О Боже.
З мене буде мила білочка. Чи лебідь. Чи дикий мустанг.
З мене вийде казковий дикий мустанг. А ти?
Я не перероджуся.
Годі.
Мені буде добре мертвою. Так краще.
Яку тварину вибереш?
- Скунса. - Чому?
Класне хутро, мила морда. А зад - це зброя.
- Схоже на тебе. - Скажи?
Іду вулицею, хтось мене штовхає, я повертаюся, хвіст догори, бац!
Уявляю собі.
І поки робитиму це, я дивитимуся через плече.
І на тобі твоя кепка.
Точно, друже, сморід? Це від тебе! Насолоджуйся ванною з томатного соку.
Ванна з томатного соку.
І прикрась стеблом селери, ти пролежиш у ванні довго.
Стебло селери.
Наступного разу дивитимешся під ноги.
Скунс-бздунс.
Мені боляче. Годі.
Творчий керівник: Яна Філоненко