Konstitutionen slår bara fast att alla människor
som gör nåt olagligt är omoraliska.
Och så åker de fast och då är de oanständiga.
Det är så det är.
De senaste fyra åren har jag vandrat mellan domstolarna.
Och efter fyra år kom jag på
varför jag blev gripen så många gånger.
Det här hände.
Jag gör mitt nummer runt klockan elva på kvällen.
Föga vet jag att klockan elva nästa förmiddag
inför en åtalsjury nånstans, gör en annan kille mitt nummer
och introduceras som Lenny Bruce... Livs levande.
"Här är han... Lenny Bruce. Livs levande."
En poliskonstapel, som är tränad i...
Att känna igen påtaglig fara, avslöja humbug, låtsas vara jag.
Åtalsjuryn ser honom och tänker: "Pissdåligt."
Men jag åker fast.
Det ironiska är att jag måste upp i domstol för att försvara honom.
Jag vill visa er det här.
"Domstolen, City of New York, Del 2B, County of New York."
"Högaktade domare...", "Försvarare..."
"Genom den information som lämnades in den 3 april 1964,"
"blev Lenny Bruce och Harold L Solomon
"åtalade på två olika punkter,
"när de gav ett oanständigt framförande i strid med paragraf 1148
"av New Yorks strafflag."
Så det är åtalsjuryn. Det var det första gripandet.
"Under den första föreställningen,"
"smeker Bruce mikrofonen som om han onanerade.
"Under det andra framträdandet, berättar han om ett blottande
"och vänder sen ryggen till
"och rör handen ut och upp, nedanför midjan,
"och gör en uppenbar och grov pantomim av blottande och onani."
Okej. Så jag sa, se till att klargöra att det är välsignande gester,
inte onani, för...
Jag skulle aldrig göra onanigester.
För jag... Jag bryr mig om min image.
Och jag vet vad som förolämpar brudar,
vad de tycker är fult, vad som skrämmer dem.
Så jag sa, berätta för honom att det är gester av välsignelse.
Okej.
"Tre, Sankte Per slutar knulla."
Okej. Det jag sa där var...
Det var så det rapporterades. Men jag sa att...
Jag glömmer, det var så längesen jag gjorde det där.
Jag sa att celibat...
Hur fan gjorde jag det där?
Jag har glömt den biten.
Det är skumt, för jag visste inte att de tagit med det.
Och jag glömmer var det började.
Jag tror att jag pratade om hur judarna förlorade...
- Hör ni, vill ni se min dans? - Nej!
Jo, jag ska dansa för er.
Det är första gången jag dansar inför publik.
Det här är min amerikanska folkdans.
Hallå.
Hallå. Lenny Snusk är här.
Snuskige Lenny, pornografen, äntrar scenen.
Jag har verkligen diggat att jobba med er.
Och som Will Rogers en gång sa:
"Jag har aldrig mött en flata som gör mig trött." Godnatt.
Lenny Bruce?
Ja.
Minns du mig? Susie Myerson.
En skvallertacka från Allerton Avenue?
Nej. Jag är manager. Midge Maisels manager.
Var inte du man förut?
Nej, det var jag inte.
Vem har cigg?
Du gjorde en del intressant där uppe.
Ja, såg du min dans?
Om du ser Slim, säg att jag är här och att han ska skaffa en klocka.
- Vi slutade för flera timmar sen. - Visst.
Du, Lenny, vill du gå härifrån? Gå nånstans och prata?
Fan. Nu minns jag dig. Gaslight?
Ja. Gaslight. Det var längesen. Jag är manager nu.
För Gaslight?
Nej. Manager för artister.
Jag är Midge Maisels manager.
Dick Gregorys manager, Phyllis Dillers manager.
Jag är Eartha Kitts manager. Jag är mångas manager.
Kom så går vi och äter nåt. Tar en kaffe.
Jag är inte hungrig.
Vi får dig på fötter igen. Hur låter det?
På fötter igen?
Det jag såg där ute ikväll var en förnedring.
Ingen vill se dig babbla en massa skitsnack.
De vill att du ska vara rolig.
Har du glömt hur man skämtar eller gör en observation
utan att det får ett jävla ärendenummer?
Observera är för katten det jag gör.
Jag observerar och rapporterar. Det är det jag kan.
Du kan mer.
- Sjunga? - Boka in fler gig.
Kom igen.
Vadå "kom igen"?
Vad fan snackar du om gig för?
Det blir inga fler gig.
Ikväll var en flopp. De trodde de bokat Bruce Lee.
Försöker du stå upp?
Jag vet inte vad fan jag försöker göra.
Gig.
Ja, jag försöker stå upp.
Jag är portad från alla klubbar öster om Grand Canyon.
Jag har bara Catalina kvar.
Nästa vecka sitter jag på en delfinrygg.
Gör Jona och valfisken för ett stim svärdfisk.
Det kan jag ändra på.
Jaså? Hur då?
Jag har kontakter. Folk är skyldiga mig gentjänster.
Ska du slösa bort dem på mig? Varför det?
För att du är Lenny Bruce.
Det kommer bara att finnas en av dig. Vi kan få honom tillbaka.
Lenny, Slim är här.
Spara tjänsterna.
Åt nån som är värd det.
Grattis till Dick Capri. Han är en bra komiker.
Du, Susie.
Är Midge här?
Nej, bara jag.
Nå?
Nej.
- Sa du att du pratat med Albert Grossman? - Han är ett vrak, Miriam.
- Vill du gå in och... - Nej.
Jag är i LA nästa månad. Dyker han upp, försöker jag igen.
Kom. Vi super till.
Hallå. Kompis, vakna.
Gå hem och sov av dig ruset.
Okej, sätt fart nu.
Sluta nu!
Sluta du.
Hör på.
Du hör inte på.
Och ni släpper henne?
Hon spelar poker med polischefen.
Det känns tryggt.
Skriv bara på här.
Tack.
Hallå där.
Tack för att du kom.
Har du allt?
Allt man behöver är hälsan, eller hur?
Kom.
PAJER OCH TÅRTOR
- Varsågod. - Tack.
Behöver du nåt mer?
Vill du berätta vad som står på?
Okej.
Hallå. Sjutton också.
Förlåt.
- Jag bad henne få med dig i showen. - Va?
Hedy. Jag bad henne göra mig en tjänst och få med dig i programmet.
Tack.
Osäkert om hon gör det, men jag frågade.
Hon är skyldig mig, så det borde hon.
Kanske får hon dåligt samvete.
Folk har dåligt samvete ibland.
Även om de inte visar det, eller hur?
Visst. Ibland.
Jag vet att du aldrig vill prata om nåt personligt...
Det gör jag inte.
Men du är så upprörd.
Jag blev häktad, Miriam.
Det förändrar en.
Jag menar, livet går vidare.
Man förtränger en massa skit, man tror det är över.
Och sen är de bara där.
Promenerar tillbaka in i ens liv,
objudna, står bara där.
De har inte ens anständigheten att bli feta
eller oattraktiva, dumma eller tråkiga.
Och nu är de blonda. En jävla blondin.
Var ni...
...ihop?
Jag hade ett stipendium på Pembroke.
Och arbetade i matsalen. Plockade disk.
Varje dag kom en rik flicka in med sina vänner.
De satt alltid i min avdelning.
Hon brukade vinka dit mig, hon ville ha sockerbitar.
Hon hade redan sockerbitar. Det spelade ingen roll.
Hon kallade dit mig för att be om sockerbitar.
Varenda jäkla dag.
Till slut fick jag nog. Jag bad henne dra åt helvete.
Jag var inte där för att roa henne.
Då tittar hon på mig och säger: "Men jag ville bara prata med dig."
Det var det.
Åtta jävla ord som förbannade mitt liv.
Så bara för tydlighetens skull, var ni två ett par?
Du menar vad såg hon hos mig?
Nej. Självklart inte. Jag vet precis vad hon såg hos dig.
Vi var en ovanlig kombination. Jag vet. Så dumt.
Vi såg löjliga ut tillsammans.
Jag hade en varm hatt med lurviga öronlappar.
Jag såg ut som hennes hund.
Som om hon tog ut mig på promenad.
Jag vet att det inte är sant.
Vi bråkade hela tiden.
Jag hatade hennes vänner. Hon hatade klubblivet.
Jag träffade aldrig hennes familj. Och hon inte min.
Hon tuggade konstigt.
Jag kom alltid på henne med att rita av mig i smyg.
Hon ägnade timmar åt att fixa håret. Tråkade ut mig med sitt konstprat.
Men hon var smart och rolig också.
Jag trodde henne faktiskt
när hon ville flytta till Egypten efter college
och hyra ut kameler till rika turister.
Vi skulle adoptera fyra av världens fulaste barn
och uppfostra dem till snobbiga, arroganta skitstövlar.
Bara för att förvirra skiten ur alla.
Tredje året tog hennes mamma med henne till Paris
och hon kom tillbaka förlovad.
De gifte sig inte, men det var det.
Så jag hoppade av och flyttade till New York.
Och brände den där jävla mössan.
Susie. Jag är så ledsen. Jag visste inte.
Jag hade aldrig bett dig prata med henne om jag vetat. Aldrig.
Nej. Jag är din manager.
Du hade rätt. Det måste göras.
Är det enda gången du har varit kär?
- Jag sa inte kär. - Okej.
Men, ja. Och den sista.
Jag tror att du kan bli kär igen.
Med samma katastrofala resultat.
Varför säger du så?
Har du varit blondin?
Ja. I college. Ett tag.
Jag tänkte väl det.
Rose, jag tror att vi blivit lurade.
Inget av barnen är sjuka.
Vad pratar du om?
Jag hörde dem skratta åt oss för att vi fallit för deras bluff.
De kallade oss för nollor och dårfinkar.
Jag kände på Ethans panna. Den var het.
Tydligen stack han huvudet
under varmvattenkranen i tio hela minuter.
- Va? - Det var Esthers idé.
Hon iscensatte det.
Det är ju rysligt. De borde straffas.
Jag håller med. Jag går till Voice.
Ska du inte bestraffa dem?
Jag har redaktionsmöte.
Du menar väl inte att jag ska straffa dem?
Nej. Så lite som möjligt. De är unga. Men de kallade oss nollor.
- Bra, deras mamma kan göra det. - Vad då?
- Disciplinera dina barn. - För vad?
De spelade sjuka och kallade oss nollor.
Rakt i ansiktet? Modigt.
Nu gottar de sig i det.
Du måste också hälsa ditt jobb att detta är ett hem,
inte en telefonsvarare.
Jag vet inte vad du pratar om.
De har ringt hela morgonen. Sex gånger för att vara exakt.
Alvin vet att jag är tillbaka i eftermiddag.
Förresten sägs det att barn som ljuger blir våldsbrottslingar.
Jag måste byta om.
Oroar det dig inte?
Inte särskilt.
Jag tänkte att som deras mor kanske du ville göra nåt åt det.
Som vadå?
Hur ska jag veta?
Där ser du. Jag har lärt mig av de bästa.
Slå inte så hårt i klockan, Alvin.
Jag har idéer för View-Master, som hela Klamath Falls.
- Alvin. - Ja?
Du vet att jag är här i tid varje dag.
- Tja... - I tid. Varendaste dag.
Jag har ingen sjukfrånvaro. Jag kommer inte bakis.
- Varför tittar hon på mig? - Jag stannar sent.
Jag går på alla event, jag hämtar jordnötter på Toots Shor.
Jag ser till att ni äter, att kaffegrädden inte gått ut.
Jag täcker för dig när du är hos din bookmaker.
Så om jag behöver ett par timmar en eftermiddag
för ett privat ärende, acceptera det
istället för att ringa non-stop som Adams fru.
Jag har två barn. Jag har gamla föräldrar.
Jag har åtaganden som ibland kräver min uppmärksamhet.
Är det nåt fel på dina barn?
Nej. Förutom att de håller på att bli sociopater.
Det är inte poängen.
Dina föräldrar?
Mina föräldrar mår bra.
Men ni tar inte hänsyn
till att jag har barn eller uråldriga föräldrar.
Var du ute och shoppade?
Hurså, Mel? För att jag är kvinna? Och det enda kvinnor gör är att shoppa?
Nej, men du har en annan klädsel än i morse
och lappen sitter kvar.
Okej då. Det är en ny klänning. Men jag var inte ute och handlade.
Och jag ringde dig inte.
Så vem var det?
Midge, jag har ringt dig. Gordon vill träffa dig.
Visst.
Sa hon att hennes barn var sociopater?
Gordon, här är Midge.
Ge oss en stund, Mike.
Visst.
Vad hände med Paar?
- Va? - Bokade han dig?
Nej.
- Var han där? - Japp.
- Så han såg dig. - Ja.
- Du impade inte? - Jag var jättebra.
Jag antar att "Du ska få se" får vänta lite.
Det är okej. Jag har tålamod.
Tålamod? Den var bra.
Så du bussar hundarna på mig?
Vilka hundar?
Javisst.
Okej, du vinner. Du är med i programmet.
Programmet? Ditt program?
Just det.
Verkligen?
- Ikväll. - Ikväll?
Du är med ikväll.
- Nåt problem? - Nej. Inga problem.
- Passar det inte? - Det sa jag inte.
Ska din tjej återkomma till min?
- Nej. - Jag kan pausa showen
tills du bestämt dig.
Ikväll är bra. Bästa kvällen. Älskar ikväll.
- Säkert? - Säkert.
- Skönt att höra. - Det märks.
Stör det dig?
Skönt att det är skönt att höra.
Okej, det var väl allt.
Gordon?
Ja?
Vi ses ikväll.
Vill du ha dörren stängd?
Det är bäst om inte det här glaset
ska flyga ut i ringhörnan och träffa nån. Skadestånd.
- Visst. - Sånt måste man tänka på.
Det är därför du är chefen.
Ja. Chefen. Det är jag.
Det är för obskyrt.
Nej. Om jag frågar min mor...
Alvin, jag måste gå hem.
Du kom ju precis.
Jag vet. Jag måste byta om.
- Du har just bytt om. - Vi såg lappen.
- Jag behöver en annan klädsel. - Varför?
Jag är med i programmet ikväll.
- Va? - Hur då?
- Vad hände med regeln? - Har de ändrat den?
- Alvin? - Det är båg.
- Vad fan? - Vad i hela helvete?
Sluta vara så glada för min skull. Jag kanske börjar gråta.
Jag ska vara med ikväll och nu har jag arbetskläder.
Jag behöver scenkläder. Helt andra kläder.
Hur då?
Jag kan förklara
men då ingår termer som slits och rysch.
Gå. Snälla du.
Jag skulle inte behöva byta om, om jag var med.
- Ryck i den. - Det gör jag. Den rör sig inte.
- Försök svänga den. - Då ramlar den.
- Den rör sig inte. - Vi behöver en ekorre.
För att göra vad, Maggie?
Gå ut och hämta paketet.
En tränad ekorre.
Vi behöver en tränad ekorre. Förstår jag det här?
Det skulle inte skada.
Den här rör sig inte.
Fan. Minns du vem brevet kom ifrån?
Budet sa: "Leverans till Susie Myerson och partner."
Föll det dig aldrig in att be honom att ta några steg åt vänster
och faktiskt lämna det hos Susie Myerson och partner?
- Nej. - Varför inte?
För vi har hinken!
Hinken är kul.
Det läskiga är
att vi är bland de mer intelligenta i showbiz
Vad tycker ni om min klänning?
Är du inte på jobbet?
Gillar ni den?
Miriam, snälla. En tokfrans i taget.
Tycker ni att den säger
"Jag är med i The Gordon Ford Show ikväll"?
Visst.
Va? Fan ta dig.
Nej, fan ta dig.
Menar du allvar?
Jag är Antigone utan skratt.
Jag tror det inte. Vad hände?
Gordon kallade in mig och sa att jag är med. Ikväll.
Jösses, kort varsel.
- Han var sur. - Varför?
Vad tror du?
- Hon frågade honom. - Det tror jag också.
Det var som tusan.
Han känner sig förbigången.
Tufft. Det är vad man gör när en död älg
ligger mitt i vägen.
Man rullar över den, hackar upp den och lagar stuvning.
Jag ska vara med i showen.
Du ska vara med.
- Jag ska vara med showen. - Du ska vara med i showen!
Jag måste få tag i min mor. Den här gången kommer hon inte undan.
Hon ska komma till studion och hon ska lyssna.
Det är underhållning
- Vilken linje kan jag ta? - Tvåan.
- Jag är på ditt kontor. - Okej.
Ta fram visitkortshållaren, ring alla vi känner
och säg åt dem att titta ikväll.
Och du. Hitta den där ekorren.
Jag fixar det.
- Fokusera. - Fokusera, ja.
Vi är här för uniformer till dansrestaurangen. Bara tolv.
Och bara dem vi kom överens om i förra veckan.
Jag tog med bilden.
Säg aldrig ja på direkten.
De försöker kränga sitt usla lager som förra gången.
Jag beklagar, jag vet inte vad jag tänkte
med de där hoppsakjolarna.
Min mor är som ett fnask.
Lämna oss inte ensamma igen.
Jag har hittat uniformerna. De var gömda längst bort förstås.
Man vill tro att de har nya knep.
Det är nåt annat i görningen.
Några män katalogiserar hela stället.
Va? Varför då?
Jag vet inte, men jag ska ta reda på det.
Mamma? Pappa? Jag är här.
Vänta, Joely.
Ja, vi kommer.
Du vet, det är inte för sent att gå till Macy's.
Herregud.
Gå inte på det.
Men de har käppar.
Vem som helst kan ha käpp.
Hej, Joel.
Kyss mig på håll, Joely. Jag är skör.
Vad hände?
Det är en lång historia.
Jag har tid.
Okej. Manny är i Florida och hälsar på sin syster.
Så Moishe har gått upp tidigt varje dag för att öppna fabriken.
Jag är uppe och står i duschen. Jag tappar tvålen.
Jag böjde mig för att plocka upp den, och plötsligt...
- Pang! Där ligger jag. - Jösses!
Jag kan inte komma upp. Ropar på Shirley.
Shirley!
- Jag ligger i sängen och sover. - Ett lik.
Plötsligt hör jag Moishe ropa mitt namn.
Det är mörkt. Det är kallt. Jag har ingenting på mig.
- Inte en tråd. - Mamma, snälla.
Så jag ryckte till mig första bästa plagg och sprang in.
Moishe!
När han föll stänkte han vatten över hela golvet.
Jag föll som en sten.
Och den stenen föll rakt på mig.
Jag trodde att jag brutit allt. Jag var genomblöt.
Det var som att ha en våt jak över sig.
Städerskan kom inte förrän senare på morgonen.
Vi låg bara där.
Och pratade.
Pratade om precis allt.
Vad annat gör man i en sån situation utom att dö?
Vi har inte pratat så på åratal.
För första gången lyssnade jag verkligen.
Och jag lyssnade också.
Det var ett fantastiskt ögonblick.
Jag älskar dig så mycket!
Din mor övertygade mig om att jag var dum.
Livet handlar om mer än fabriken.
Och jag driver den inte för din skull...
Moishe ska gå i pension.
Va? Verkligen?
Jag säljer verksamheten. Allt ska bort.
Bara så där?
Ibland krävs det att man ramlar i duschen för att allt ska bli väldigt tydligt.
Livet är värdefullt. Och allt handlar inte om en själv.
Man måste tänka på andra i ens liv.
Vad händer med personalen?
Fan ta dem. Hur som helst, rubriken är att jag går i pension.
Så fort vi kan gå igen,
säljer vi huset och skaffar lägenhet i Boca.
Ja, jag är chockad.
Men glad?
Är ni glada, är jag glad.
Ursäkta, mr Maisel, ni har telefon.
Till mig? Okej, strax tillbaka.
Du, Arch! Kom hit.
Kom så pratar vi om uniformerna.
Jag vet...
- Hallå? - Hej! Ursäkta att jag stör.
Nej. Snälla, distrahera mig.
Jag ska vara med i The Gordon Ford Show ikväll.
Va? Midge, det är ju otroligt!
Jag vet. Jag kan inte tro det.
Jag är nästan rädd för att säga det högt. Det kan försvinna.
Nej! Nej, det gör det inte. Det här är stort.
Det är genombrottet jag väntat på.
Är du redo?
Det är väl bäst, eller hur?
Om du behöver prata om mig, om oss, så gör det.
Det gör mig inget.
- Joel, jag... - Jag menar det.
Jag bor gärna kvar i New York, men om det inte går, må så vara.
Har jag nånsin sagt att du är fantastisk?
Ja. Ofta. Mer än jag förtjänar.
Vill du komma ner till studion?
Se mig smutskasta dig i teve?
Menar du det?
Ja. Jag vill ha dig där.
Det skulle jag aldrig missa.
Kom 20.30.
Jag lämnar biljetterna under "den som kom undan".
Lycka till.
Hej då, Joel.
Okej. Jag beger mig till studion.
Vänta, jag följer med.
Kan du vänta lite? Midge, armbågen.
- Va? Fan. Skit också. - Vad är det?
Skit. Det är skit. Duvskit.
Va? Jävlar. Lutade du dig mot fönsterkarmen?
Man lutar sig aldrig mot fönsterkarmen. Den tillhör duvorna.
- Jag måste byta om. - Till en av mina kostymer?
Jag kan inte vara med så här.
Vänta, kan vi gå förbi Bergdorf?
Du ska inte shoppa. Vi har inte tid.
Då får de skjuta upp det en vecka.
Jag har klänningar undanlagda. En kan fungera.
Jag hämtar dem. Åk till studion.
- Menar du det? - Gå, gå!
Varför låter du duvorna skita ner din fönsterkarm?
För att de är duvor.
Deras värld är liten, Miriam. Ge dem nåt.
"Det bästa rådet jag har till flickor som vill ha barn en dag,"
"är att bo hos sina föräldrar."
Kanske.
"Mina barn är inte bebisar längre, vilket är tråkigt."
"Nu måste jag höra deras åsikter om..."
För orange. "...kläderna jag sätter på dem."
Nej.
"Min son tycker jag är rolig."
"Min dotter tror hon är adopterad." För mörkt.
- Skämtet? - Kajalen.
Du kanske vill göra det?
Du är proffset.
"Folk frågar mig varför jag uppträder på kvällarna"
"när jag har två barn hemma." Nej.
"Jag säger att mina barn skrattar dåligt." Nix.
Jag undrar om jag ska nämna barnen.
Barn går att relatera till. De små jävlarna är överallt.
Men kommer folk att hata en mamma som skämtar om sina barn?
Nej. Varför det?
En mamma ska älska sina barn
och vara mjuk och omtänksam och sån skit...
- Låt mig bara... - Japp.
Jag har dem. De förstärkte alla hakar och knappar
för att slippa överraskningar i teve.
Jag visste inte om du hade strumpor,
så jag tog med några extra par.
Vill du gifta dig med mig?
Jag gifter mig inte med en komiker.
- För all del. Vad är jag skyldig dig? - Ingenting.
Du ska inte betala för det här.
Jag betalar inte för det här.
Jag betalar inte.
Ingen betalar.
Jag sa att du skulle ha klänningen på The Gordon Ford Show,
så länge du nämner Bergdorf är allt gratis.
Så du vill inte gifta dig med mig?
Tillbaka till ordningen. Klockan tickar.
Jag borde nog hålla igen om barnen.
Okej, men du vet att så fort du öppnar munnen,
blir det som kommer ut: "Jag hatar barn, sug min kuk."
Det blir knappast det första.
Midge! Framgång!
Utmärkt!
Han är på Millies linje.
Den här.
- Ni är svåra att få tag på. - Vad pratar du om?
Jag har sökt er.
- Jag är på jobbet. - Jag vet det nu.
Så mysteriet är löst. Hej då, Miriam.
Jag har försökt nå mamma, men hon pratar i telefonen
och tidigare var hon inte hemma.
Varför var du hemma då?
För att byta om.
- Igen? - Ja.
För andra gången idag?
Ja. Tredje gången sen Dinah kom hit med min klänning från Bergdorfs.
Jag behöver nån ung som lyssnar och förklarar det här för mig.
Lyssna, jag har stora nyheter.
Jag ska vara med i The Gordon Ford Show ikväll.
Och göra vadå?
Ståupp.
Som gäst?
Som gäst.
Det var som...
Jag har försökt nå mamma
för jag har två biljetter till er.
Vi är i sändning kl. 21.00,
så ni måste vara på plats kl. 20.30.
Klockan 20.30. Okej. Vi kommer.
Bra. Jag måste gå.
Jag sitter här på kontoret i underkläderna...
Nu räcker det.
- Men jag... - Inte ett ord. Vi ses ikväll.
- Vänta, Miriam? - Ja?
Det här är verkligen underbart.
Tack, pappa.
Monologen skriver inte sig själv, pojkar.
Rose!
Nej, stanna. Jag har precis placerat alla.
Kom igen! Vi måste skynda oss.
Vart då?
Miriam ringde.
Hon kommer att vara med i The Gordon Ford Show ikväll.
Hon ska göra sitt nummer.
Så bra för henne.
Vi måste vara där kl. 20.30.
Gör dig i ordning, för vi måste gå.
Jag ska inte gå.
Vad menar du? Ska du inte gå?
Miriam kommer att vara med i teve.
Om hon ville att jag skulle vara där, hade hon frågat mig.
Hon ringde dig och frågade dig. Gå du och berätta hur hon var.
Hon har ringt dig men det har tutat upptaget i fyra timmar.
Och det tror du på?
Varför skulle hon ljuga?
För att hon är en tvångsmässig lögnare, som sina barn.
Det är inte sant.
Hur länge ljög hon för oss om sin ståuppkomedi?
Och om att Susie är rörmokare?
När hon ringde oss under Ethans påhittade födelsedagsfest,
sa hon att hon var i Prag men hon var i New York.
Och jag var absolut inte i telefon i fyra timmar.
Jag är ingen 14-årig danshoppa med planer på att rymma med Elvis.
Det kanske är nåt fel på telefonen.
Det är inget fel på telefonen. Jag har varit hemma hela dan med telefonen.
Det skulle jag veta.
Luren kanske var av.
Den var absolut inte...
Det bevisar inte att nån försökte ringa.
Hallå.
Rose! Jag har försökt nå dig i fyra timmar.
Midge kommer att vara på Gordon Ford ikväll och har biljetter.
Tack för att du ringde.
Ni måste vara där kl 20.30. Det börjar kl. 21.00.
Okej, Joel.
- Kl. 20.30. - Tack, Joel.
Det är meningen att du ska säga att du kommer.
Hallå?
Rose! Äntligen! Jag har försökt nå dig i timmar.
Miriam ville att jag skulle se till
att du vet att hon uppträder på The Gordon Ford Show ikväll.
Jag vet...
De säger att man ska vara här 20.30, men 20.15 är bäst.
De delar ut gratispresenter 20.15.
Frisbeen, grytlappar, vinglas med pysslingar på...
Adjö, Shirley.
Hallå?
Hallå, mrs Weissman?
Kära nån, vad du talar i telefonen.
Det gjorde jag inte...
Fröken Miriam försöker få tag på er.
Hon kommer att vara rolig ikväll på Gordon Ford.
- Hon har biljetter. - Varför viskar du?
Janusz vill inte att jag pratar med er längre.
Ni är vampyrer som suger vårt blod, säger han.
Zelda? Vem pratar du med?
Det här har aldrig hänt. Adjö.
Okej, så...
Rose Weissman.
- Hon svarade. - Äntligen, efter flera timmar!
- Midge ville att vi skulle... - Hon är med i programmet.
Ja. Och var där före...
Kl. 20.15 om jag vill ha en frisbee. Jag vet. Tack.
- Hur länge har vi? - En timme.
Kom!
Varför lät du inte Antonio hejda en taxi?
Det fanns inga taxibilar att hejda.
Du lät honom ju inte blåsa i visselpipan.
- Va? - Taxivisselpipan.
När han blåser i den dyker taxibilarna upp.
De måste redan vara där för att höra visslan.
Den är inte magisk.
Antonio är ingen trollkarl. Det här är inte Narnia!
Kära nån.
Nu vet vi varför det inte fanns några taxibilar.
De är här allihop.
Hitta ett ljus.
Jag ser inget ljus. Har du en visselpipa?
Hallå? Taxipersonal? Ho-ho!
Ursäkta mig? 30 Rockefeller Center?
- Inga körningar. - Varför inte?
- Skiftbyte. - Vad sa han?
Han tar inga körningar.
Du använde inte visselpipan.
Testa tunnelbanan, kompis!
- Ursäkta, är du ledig? - Nej. Skiftbyte.
Ursäkta, vi behöver en taxi. Oj! Du körde nästan över min fot.
- Ursäkta, är du ledig? - Nej.
Ursäkta mig!
Taxi!
Ursäkta, vi behöver en taxi.
Skiftbyte, damen.
Jag förstår inte varför ni byter skift samtidigt.
Hur tar sig folk runt?
Är du ledig? Vi ska till 30 Rockefeller Center.
- Lycka till. - Ursäkta! Vi behöver en taxi.
- Vi har ingen visselpipa. - Beklagar, damen.
Ursäkta, vi behöver en taxi.
Jag vet att det är skiftbyte...
- Ursäkta mig... - Nej.
Min dotter ska vara med i teve.
- Du får tio dollar om du inte byter skift. - Nej.
Hon ringde och luren låg av. Jag hade ingen aning.
Men mitt barnbarn kan nå den nu.
Jag har tio dollar om du inte byter skift.
Nej, tyvärr.
...förhållande sen hennes man lämnade henne och hon blev komiker,
vilket jag hoppades var en fas, men tydligen...
Tjugo dollar plus vad resan än kostar.
Och om nån i din familj behöver en privatlärare
i avancerad algebra eller differentialekvationer,
eller en positiv teaterrecension i Village Voice,
kan jag ordna det också!
Vad är det för fel på taxibranschen?
Jag erbjöd den här mannen pengar och tjänster...
Jag erbjöd den där min vigselring.
Och ändå... Vänta, va?
Han trodde att jag var galen.
Hur kunde du erbjuda honom ringen? Den har varit min gammelmormors!
Byt inte ämne.
Den var arvegods och ovärderlig.
Hon bar den inte ens.
Hon sydde in den i peruken så ingen skulle ta den.
En buss! Jag ser en buss! Jag önskar att vi hade visselpipan!
- Vänta! - Stoppa bussen!
- Vänta! - Snälla stoppa den!
Stanna! Åk inte!
Vänta!
Ursäkta, herr busschaufför! Min dotter ska vara med i teve!
Okej, gott folk! Gör er redo för Gordon Fords gratis frisbee!
DINA LYCKOTAL ÄR 46, 24, 11, 6 & 5
Varsågod. Ditt schema. Klart och tydligt. Kan du läsa det?
- Ja. - Jag ska framföra det.
Jag kan flytta din middag med Shel. Ja?
- Varför äter jag middag med Shel? - För att du ville det.
Jag hatar Shel. Avboka middagen med Shel.
Det är bästa sättet att lägga upp numret.
Det är bäst, men nu förstör du det!
Det där var bättre. Vänta!
Jag måste äta middag med Shel.
- Avboka avbokningen. - Middag med Shel är inbokad!
Alan Shepard! En amerikansk hjälte. Kul att ha dig här.
Kul att vara här.
- Och du fick visst vår korg. - Ja. Den är stor.
Vi ville att den skulle synas från rymden.
Ursäkta på förhand för eventuella skämt om
små gröna män eller om nån skriker "raketmotor"
nån gång under showen.
Ge min fru en autograf och allt är förlåtet.
Avgjort. Vi ses där ute.
- Maisel. - Gordon. Hej.
Jag ser verkligen fram emot ikväll.
Vad har du på dig?
Va? En klänning? Är det en kuggfråga?
Lite väl tjusig bara.
Jaså? Men jag gör mitt nummer på The Gordon Ford Show.
Det ska vara tjusigt.
- Ditt nummer? - Ja.
Du gör inte ditt nummer.
Vems nummer gör jag då?
Hoppas det inte är Buddy Hacketts, då tar de illa upp.
Jag ska vara tydlig. Du uppträder inte.
Du är med som författare.
Författare?
Se om nån kan låna dig en tröja att slänga på dig.
Susie.
Mr Ford.
Mr Ford, Susie Myerson, Midges manager.
Jag vet vem du är.
Min artist hade fått intrycket att hon skulle uppträda ikväll.
Vem gav henne det intrycket?
Du gav henne det intrycket.
Jag sa att hon skulle vara med och det är hon.
- Men inte som komiker. - Nej.
Men hon är komiker.
Inte här. Här är hon författare.
Hon är med som författare.
Vad betyder det? Hon är i rutan och får hemorrojder?
Jag presenterar henne som en av författarna,
ställer frågor, hon svarar, det är allt.
- Varför? - Varför vadå?
Varför tar du med henne som författare? Vem bryr sig om det?
Det har allmänintresse.
Som när en panda föder i en djurpark, fast inte lika gulligt.
Hon är ingen panda.
Hon behöver inte vara med alls. Jag kan ta in Mel.
Han ser ut som en panda, så det passar bättre.
- Gordon - Studion väntar.
Vi ses där. Eller inte.
Men vad fan?
Mike!
- Mike! - Herregud! Vad är det, Susie?
Vad i hela friden är det?
Hon skulle få uppträda och nu ska hon inte det.
Inte? Hon är med på tavlan.
Producerar du inte skiten? Varför vet du inget?
Varför är hon här, om hon inte är med?
Hon ska vara med, men som en panda.
Hur sa? I en dräkt?
- En metaforisk panda. - Jag vet inte vad det är.
Det är ruttet. Det är vad det är!
De stora besluten är alltid Gordons.
Han säger att han vill intervjua henne som författare.
Vad betyder det? Att hon får hemorrojder?
Det var vad jag sa!
Det låter som rena rama skiten.
Fixa det här, Mike.
Jag ska se vad jag kan göra.
Fixa det nu!
Jag ska försöka för fan!
Ett ögonblick, mina damer och herrar.
- Vad är det? - Förslag på öppningsreplik.
Bättre. Ge det till Teddy.
Det har visst uppstått förvirring om Midge.
Lägg dig inte i det.
Jag lägger mig i! Jag är producent.
Jag ändrade det till en kort intervju av allmänintresse.
Okej. Men jag...
Det är dags, Mike.
Podiet bemannar sig inte självt.
...mindre än en minut till sändning.
Vi har ett fantastiskt program ikväll.
Vi ska strax dra igång, så behåll energin.
Vi sänder live från...
Rose! Abe! Här borta!
Shirley! Var är Moishe?
På smärtstillande. Han var Eva Peron,
så jag lämnade honom hemma. Jag tog de här frisbeena åt er.
Rose! Abe!
- Hej! - Hejsan!
Håll gångarna fria.
Om ni måste gå, vänligen gör så under tystnad.
Nödutgångar finns på båda sidor längst bak.
Förutom det, klappa och hojta
för att visa Gordon att ni är glada att vara här!
Okej. Nu kör vi!
Applådera! Och fem, fyra, tre...
Mina damer och herrar. Det är The Gordon Ford Show!
Kvällens gäster, astronauten Alan Shepard,
Broadway-sensationen Carol Burnett,
plus ett speciellt besök från en Gordon Ford-författare!
Här är han, Gordon Ford!
- Mr Shepard? - Okej. Redo.
Lycka till, miss.
Tack. Trevligt att ha dig åter på jorden.
Gordon Ford är ett geni!
Nån är så blygsam
Men se, nej, det passar inte mig
Kan du inte se
Att jag är lika generad som du?
Och jag kan förstå dina synpunkter ju
Jag har alltid varit blyg
Jag erkänner, jag är blyg
Gissar du inte att denna dryga min
Är en mask jag bär för att jag är blyg?
Och du kan vara säker
Innerst inne är jag försynt
Även om vissa kan förneka det
Innerst inne är jag tystlåten och ren
Trots att det är en skitkväll, gillar jag verkligen Shepards nötter.
Midge? Hej, Midge? Är du Midge?
Det där är Midge.
Jättebra, tack.
Midge? Hej, jag heter Plum.
Jag vet. Det är ett fruktigt efternamn.
Kan vi hjälpa dig, Plum?
Nej. Jag är här för att hjälpa er.
Jag är din scenmästare ikväll.
Vad menar du? Min scenmästare?
Den riktige scenmästaren styr programmet,
så de skickade mig.
Brukar inte du ta hand om hittegods vid skridskobanan?
Inte idag!
Kommer ni?
Inte jag, sir
Vem då, sir?
Var, sir, och när, sir? Jag blir helt till mig
Så låt oss få till det
Så kom ut och lek nu
För jag saknar
Damen saknar en man ju
Sin man
Carol Burnett, mina damer och herrar.
Helt fantastiskt, Carol. Vi vill se vad du gör härnäst.
Vi återkommer direkt efter att vi hört från vår sponsor.
Ute ur bild!
Vänta här.
Okej, den här vägen.
Ska du sitta på en pall? Soffan är ju där.
Soffan är för de riktiga gästerna.
Jag får inte ha ryggstöd.
Pallen är i bild. Du kan få dem att skratta.
Det måste inte bli fiasko. Så, upp med...
- Nej. - Okej.
Författartösen på pallen.
Du sitter till vänster så Gordon kvickt kan återgå till skrivbordet.
Okej.
- Bra. - Tack.
- Titta på henne där uppe! - Rose! Det är Miriam!
Midge, här borta!
Miriam! Jag hittade din mamma!
Telefonluren var av!
Jag gick hem och hämtade henne!
Vi tog en buss! Det var skrämmande!
Det är hans ex-fru.
Och vi är tillbaka om fem, fyra, tre...
Och vi är tillbaka.
Det här är The Gordon Ford Show och jag är fortfarande Gordon Ford.
Trots att jag vill ta åt mig äran
för allt som händer i studion, kan jag inte det.
En armé av män och kvinnor sliter på våra kontor i bakgrunden,
så att jag kan komma hit och framstå som kvick.
Jag tänkte att ni kanske ville träffa en av dem ikväll.
Vill ni det?
Så hjälp mig välkomna
vår egen kvinnliga författare.
Mina damer och herrar, möt Midge.
- Hej, Midge. - Hej.
Du har jobbat med programmet i fem månader nu.
Jag måste ställa frågan på allas läppar.
Ärligt talat, vad tycker du om chefen?
Han är jättebra, Gordon.
- Stilig? - Mycket.
- Charmig? - Som prinsen.
Skicklig jonglör? Bra med barn?
Alla ovanstående.
Midge är en av sex författare i min stab.
Nu kanske ni alla undrar,
vad en teveförfattare gör egentligen?
Varje morgon samlas de i författarrummet,
äter bagel, dricker kaffe, läser tidningar,
och låtsas kunna kasta boll,
och ungefär vid den här tiden
börjar de tänka på monologen.
Alltid lika förberedda.
Dina ögon bränner hål i huvudet på mig.
Bättre det än i ballarna.
Så, Midge, som vår egen kvinnliga författare, får jag fråga dig
vad skillnaden är mellan en manlig och kvinnlig författare?
Vi ska träffa de andra medan du tänker.
Jerry, snurra kameran.
Mina damer och herrar, Ralph Emerson, Cecil Green,
Adam Portnoy, Mel Rubens och min huvudförfattare Alvin Blank.
The Gordon Ford Shows författare.
Ett gäng glada män.
Hej. Hejsan.
Sväng tillbaka den.
Så var var vi?
Ja, skillnaderna mellan manliga författare och kvinnliga författare.
Kvinnliga författare skriver fler skämt om hästar, Gordon.
Och om att förgifta våra män.
Och vi vill ha en kram efter våra skämt.
Okej. Och så var det dags för våra sponsorer.
- Va? - Va?
- Bryt för reklam. - Vilken reklam?
Hitta en reklamfilm.
Var det allt?
Håll dem på halster.
Då var det reklampaus, mina damer och herrar.
Stanna på pallen.
Du har fortfarande fyra minuter kvar.
Jag bröt för reklam.
Jag vet det. Men det var inte meningen.
Inte förrän om fyra minuter.
- Jag bröt tidigt. - Fyra minuter för tidigt.
Jag avslutar efter reklamen.
Du har fyra minuter efter reklamen.
- Lyssnar du? Låt mig slippa tjata. - Jag höftar.
I fyra minuter? Vem är du, Mae West?
- Vad vill du ha? - Fyra minuter.
Innehåll. Ta upp en till författare. Intervjua scenmästaren.
Intervjua Plum. Vad fan gör Plum här?
Det bryts aldrig för reklam så tidigt.
De har tre minuter och 56 sekunder kvar av inslaget
Jag tajmar det.
Vad fan gör hon på en pall?
Allt har slagit slint.
Vad har du gjort?
Varför är allt automatiskt mitt... Ja, okej, det var jag.
Jag lät en vän övertala Gordon att ta med henne.
Eftersom han är en bebis helt styrd av sitt ego och sårade manlighet,
petade han ner henne från ståupp till pallen.
Och så får hon ett skratt,
och då skiter han på sig.
Bra. Jag gör fyra minuter till på pallen. Nöjd?
Hon är rolig, Gordon. Det var du som anställde henne.
För att du tyckte hon var rolig.
Fyra minuter efter reklamen.
- Men... - Midge, snälla.
Fyra minuter, och sen kan vi alla supa till eller gå och lägga oss
eller köra en bil in i en vägg.
Jag kanske gör alla tre.
Visst.
Tack.
- Archie. Jag är här. - Äntligen.
Missade jag det? Vad gjorde hon?
Hon satt på en pall.
Bra. Det får hon göra. Hej. Vi är gifta.
- Miriam. - Miriam, här borta.
Miriam, jag måste säga,
att trots att vi inte hört dig säga nåt anmärkningsvärt,
är det fortfarande jättespännande att se dig sitta på pallen.
Tack, pappa.
Miriam.
Du kan ju bli gravid när du sitter så där.
Jag sa det till dig en gång, du har aldrig låtit mig glömma det.
Det var oförglömligt.
Jag vill att du ska veta hur rörd jag är
att du bad så många be mig komma hit ikväll.
Det skulle ha blivit min stora kväll.
Det fick du ju inte missa.
Skulle ha blivit?
Är. Det är en stor kväll för mig.
De vill ha dig tillbaka på plats?
Är det en fråga, Plum?
Nej.
Vi ses sen, mamma.
Midge. Baskern.
Vi är tillbaka om två minuter, allihop. Var goda och sitt ner.
Vi kan bråka om det här imorgon. Det är fyra till...
Pallen, pallen.
Får jag prata med Susie?
En sekund. En bokstavlig sekund.
Vad pågår? Vad tänker du?
Du ser ut som du har njursten.
Susie, jag har fyra minuter kvar. Fyra minuter.
Okej.
Fyra minuter. Hör du mig?
Ja. Fyra minuter.
Fyra minuter.
- Fyra minuter. Du har fyra minuter. - Fyra.
Jag slår dig på käften. Jag bryr mig inte om hur det ser ut.
Jag funderar på att göra nåt.
Nåt våghalsigt som kan gå illa för oss båda.
- Jaha? - Det kan förgöra oss.
Definitivt mig och dig i förlängningen.
Okej.
Jag bara...
Sextio sekunder.
Vad tror du?
Din karriär började när du klev upp på en scen
ingen bett dig gå upp på,
och sa en massa skit ingen bett dig säga.
Upp med tuttarna.
Spänn fast dig, Mikey.
Trettio sekunder. Var goda och inta era platser.
Du ska veta att jag inte menade att tvinga dig.
Jag hoppades att du ville ha med mig nån dag.
Det är inte personligt, bara...
Det sköttes inte bra.
- Och du kan regeln. - Det gör jag.
Och vi är tillbaka om fem, fyra, tre...
Jag har aldrig varit bra på att följa regler.
Vi är tillbaka med vår kvinnliga författare.
Midge, det är nåt som gnagt i mig sen du började.
Kaffet i manusrummet är så mycket bättre
än i lunchrummet. Hur kommer det sig?
Jag har ingen aning, Gordon,
för lustigt nog är jag ingen författare.
Va?
Jag är komiker.
Jag har bara låtsats vara författare för att kunna gå på toa i Midtown.
Så nu går jag fram och gör det jag kom hit för.
Vart ska du?
Det får vi se.
God kväll, mina damer och herrar.
Det som pågår här är en judisk kapning.
Inga flygplan är inblandade.
Ingen vill åka till Kuba,
mitt enda krav är fyra minuter i teve och skjuts till doktorn som gammal.
Det är det fina med judarna. Vi kapar bara konversationer.
Det är inte meningen att jag ska stå här uppe och prata med er.
Jag bröt mot en sträng regel när jag lämnade pallen.
Men på sistone har jag gjort mycket jag inte borde.
Som att bli komiker. Det var en överraskning för alla.
Speciellt för mig.
Jag var bara en fru och mamma på Upper West Side.
Upper West Side? Verkligen?
Mina föräldrar är i publiken ikväll.
Ni kan jämföra era parkeringssituationer.
Min far har en hel konspirationsteori på gång.
Det är ingen teori. Det bor många judar på Upper West Side
och det finns för få parkeringsplatser. Dra er slutsats.
Jag var bara en fru och mamma och så en dag lämnade min man mig.
På Yom Kippur.
Helgen då judar fastar för att sona sina synder.
Den dan valde han att lämna mig. För sin sekreterare.
Men jag förstår, hon hade minttabletter i väskan.
Jag ska erkänna att det var riktigt jobbigt ett tag.
Men så gick solen ner och jag fick äta igen.
Plötsligt var jag singel. Jag visste inte vad jag skulle göra.
Så jag drack min vikt i Manischewitz,
snubblade in på en scen, tog tag i en mikrofon,
och i det ögonblicket förändrades allt.
Jag upptäckte hur det kändes när andra lyssnade på mig.
Inte män, men andra människor.
Inte min mamma, men alla andra.
Okej, inte mina barn, mina dejter,
arbetsgivare, arbetskamrater, den nya slaktaren, men främlingar. De älskar mig.
Ja.
Var fan kom du ifrån?
Jag är magisk.
Egentligen borde jag vara tacksam för att min man var otrogen
med den han var otrogen med, för hon var
som de säger i The American Journal of Medicine, en idiot.
Jag säger inte det för att hon låg med min man.
Jag säger det för att jag såg henne fråga en plastväxt
på kontoret om den ville ha vatten.
För att sen vänta på ett svar.
I tio hela minuter.
För att sen fråga kaffekannan varför växten var arg på henne.
När ens man lämnar en för det, känns det inte lika tungt.
Det känns bra att efter deras första cocktail party,
sa folk: "Hur tänkte han?"
"Hon bad askkoppen om ursäkt så fort hon släckte en cigarett."
- Gjorde ni det? - Ja.
På festen.
Jag har varit singel ett tag nu.
Ganska länge.
Gifter jag nånsin om mig,
får mamma prata blommor och bin med mig igen.
Jag är osäker på om ett permanent förhållande
är möjligt för mig längre.
Jag jobbar på kvällarna.
Jag kommer hem och stinker cigaretter och sprit
med läppstift på kragen, mitt eget.
Männen i mitt liv är inte längre pojkvänner eller älskare.
De är stoff.
Råmaterial för mina nummer.
Smackar de när de kysser eller har smeknamn på sina kroppsdelar,
som sina fötter... Kom igen, vi säljer tvål här.
Om vi bråkar på en fredag,
agerar jag ut det för Shriners på lördag kväll,
de är på min sida och tror att jag kan få nån bättre.
Dessutom har jag barn. Två. En pojke och en flicka.
Jag har namnen på tungan.
Vi är en judisk familj
så min son blev omskuren en vecka efter att han föddes.
Min dotters trauma får vänta tills hon är stor nog
att shoppa med min mor.
Det är rättvist.
Jag vet att tack vare min situation
kommer min dotter inte att bli som jag.
Hon kommer att bli tuffare. Mer självständig.
Det är ett skrämmande ord, "självständig". Speciellt för kvinnor.
Det var inte ett ord vi skulle känna till.
Inte jag. Inte min mamma.
Men nu är jag ensamstående.
Så om däcken ska bli bytta, låter jag nån annan göra det.
Jag är självständig, inte idiot.
Jag har inte pratat med en plastväxt på månader.
Barnen, Gud, jag lovar, snart kommer jag ihåg vad de heter.
Det är nog oundvikligt att de hatar mig när de växer upp.
Som alla föräldrar ligger jag sömnlös och föreställer mig
vad mina barn kommer att säga om mig till sina psykiatrer.
Eller hur? Ni har också gjort det.
"Hon var inte hemma, hon missade min basebollmatch,"
"jag tvingades lyssna på hennes tiominutare i en vecka,
"och sen häckla henne i timmar som respons.
"Och våra drinkar var utspädda."
Det är därför jag behöver bli riktigt känd.
Om man är riktigt känd älskar alla en,
tills de läst ens testamente.
Jag hörde en historia om Mary Martin, Broadway-stjärnan.
Hennes chaufför blev sjuk, hon fick ta taxi
till teatern där hon uppträdde.
Föraren frågar henne vart hon ska.
Hon har ingen aning.
Ingen aning om var teatern ligger eller vad den heter.
Hon är för känd för att veta.
Hon är så känd att nån kommer att märka
att hon är försvunnen och hittar henne. Hon behöver bara stå still.
Den typen av berömmelse vill jag ha.
Jag behöver aldrig veta vem jag är eller vart jag är på väg.
Om Bob Hope kommer fram i en restaurang och säger:
"Jag heter Bob Hope. Du minns nog inte mig",
säger jag: "Jodå. Jag tar kycklingen."
Jag vill ha ett stort liv.
Jag vill uppleva allt.
Jag vill bryta mot varenda regel som finns.
Det sägs att ambition är en oattraktiv egenskap hos en kvinna. Kanske.
Men vet ni vad som är verkligt oattraktivt?
Att sitta och vänta på att nåt ska hända.
Att stirra ut genom fönstret, tro att livet man vill leva finns därute,
utan att öppna dörren och fånga det,
även om nån säger till en, så kan man inte.
Att vara feg är bara gulligt i Trollkarlen från Oz.
Ethan och Esther. Jag kom på det till slut.
Ni har varit en fantastisk publik.
Jag vill tacka er, jag vill tacka Gordon Ford,
och mest av allt vill jag tacka Bergdorf Goodman
från djupet av mitt hjärta. Tack och godkväll.
Jag önskar bara att hon haft en annan klänning.
Du gjorde det, Miriam!
- Herrejävlar. - Herrejävlar.
Stå inte bara där. Kom hit, Maisel. Kom igen.
Sitt ner. På en gång.
Var i hela friden kom det ifrån?
Det fanns alltid där. Du behövde bara fråga.
Det var fantastiskt. Storartat.
Och jag håller med dig. Du är definitivt ingen författare.
Det är det finaste nån har sagt till mig.
Jag har bränt mina skepp, gott folk.
Jag visste att den här damen var rolig men inte hur rolig.
Jag är tacksam att ni inte stängde av kamerorna.
Det gjorde vi. Du kan väl göra om det?
Absolut.
Jag tror inte att ni blev ordentligt presenterade
för denna väldigt roliga dam.
Och det ska jag gottgöra nu.
Mina damer och herrar, med sitt första men definitivt inte sista framträdande
på The Gordon Ford Show, får jag lov att presentera
den magnifika, magiska, och märkvärdiga mrs Maisel.
Det är mamman till mina barnbarn.
Det är min ex-fru.
Du är avskedad.
SEX MÅNADER TIDIGARE
Kom ihåg, oläsligt.
Det går inte ihop.
- Ska jag lära dig att bi känd, eller? - När du själv lärt dig.
Så här beter sig inte nån
som ätit gratis räkor hela kvällen.
Om nån ber om din autograf, bör de kunna utläsa ditt namn.
Nej. Fel.
Om de kan läsa ditt namn, känner de sig lurade.
De får veta att du har gått i skolan.
Att du kan skriva en check.
Okej, här. Vad tror du?
Vad är det här?
Min autograf.
Jag ser åtminstone tre tydliga bokstäver. Igen.
Vem lärde dig att bli känd?
- Jag föddes känd. - Jag förstår.
Jag flöt nerför Nilen i en korg
fylld med teatersmink och branschtidningar.
En fantastisk historia.
Jag hittade själv på den.
Vill du höra den om de steppande gräshopporna?
Vill du ha nåt mer?
- Finns det nåt mer? - Bara notan.
Tack för kalaset.
Varsågod.
Det har varit en bra kväll.
Jag instämmer.
Snöar det fortfarande?
Om det gör det, finns det inga taxibilar.
Tågen blir opålitliga.
Du kanske måste söka skydd nånstans i närheten tills det upphör.
Jag har ju redan sökt skydd.
Nu måste jag bikta mig imorgon.
Sista båset till vänster kan hebreiska.
Så här då?
Fint. Praktiskt taget sanskrit.
Nu ska vi jobba på att ignorera folk
du känner när de står
en halv meter ifrån dig. Alla kändisar gör så.
Varför är du så säker på att jag kommer att bli känd?
Bara en föraning.
Jag har sett ditt nummer. Jag såg dig fly undan en polisrazzia.
Så springa och prata.
Du har många färdigheter.
Det var nog min korsett som påverkade dig.
Jag blev påverkad för länge sen.
Det är därför jag fortsätter att dra åt höger.
Jag vet inte.
Jag hoppas du har rätt för jag har ingen plan B.
Jag har satsat allt på ett kort.
Tillåt mig.
Jag älskar när en man stjäl min mat.
"Ljuset från en strålkastare väntar på dig."
"Du går bara ut på scenen och stiger in i det.
"När du gör det vet alla vem du är.
"De kommer att se din kvickhet,
"ditt intellekt, ditt leende.
"Dina stora, uttrycksfulla ögon.
"De kommer inte kunna motstå din charm."
Det måste stå med väldigt små bokstäver.
"De kommer att falla för dina fötter"
"och dyrka dig och din korsett som ett altare."
Får jag se lyckolappen?
Ser de att du kan läsa, låter de dig inte bli känd.
"Dina lyckotal är 46, 24, 11, 6 och 5."
Allt beror på hur man läser.
Tro mig,
väldigt snart, inom en inte alltför avlägsen framtid
kommer du att betala kinamaten.
Den 24 åker du till Orlando och Palm Beach, det är inbokat.
Sen har du Chicago, Minneapolis och möjligen Vegas i två veckor.
Så långt ifrån varandra, så mycket resande.
Charo erbjöd sitt flygplan.
Då är det okej. Hur går det med Palace?
Vi jobbar på det. De pratar fortfarande om december.
Jag vill inte vara i London då.
- Jag vet. - Jag vill vara i New York.
Vi har framfört budskapet.
Jag är aldrig i New York över storhelger, men i år vill jag det.
Jag hör dig. New York över storhelgerna. Punkt.
Om det bara är då det passar, så visst.
Det finns inget de kan göra åt oljudet.
De har hoppat runt i timmar där nere.
Som om Ruby Keeler flyttat in.
Jag ska knacka på dörren.
Säg att Yoko klagar. Det får tyst på dem.
Innan vi tar paus, vad gör jag på tisdag?
Ingenting.
Bokar vi nåt?
Nej, men du jobbar söndag, måndag och onsdag. Reser torsdag.
Men vad händer på tisdag?
Du kan vila på tisdag.
Jag ska ringa några samtal.
Tryck här, ta fram menyn,
gå till kuvertikonen, klicka, skriv ditt meddelande.
Kan jag inte bara ringa?
Ibland vill man sms:a.
- När? - När man är sen.
Jag kan ringa.
En kul sak med telefonen, att ta kort.
- Min kamera tar kort. - Om du inte har den?
Jag memorerar.
Den filmar också.
Har den kärnvapenkoderna? Kan jag bomba nån?
- Nej. - Kan jag kommunicera med utomjordingar?
Får jag visa hur man skriver ett sms?
Du kan absolut försöka.
Så man bläddrar ner till en siffra och sen till bokstaven man vill ha.
Njut av telefonen, Franklin.
Vänta, jag har skit överallt.
Bokstavlig skit eller metaforisk skit.
Den jävla städerskan flyttade runt allt.
Hittar inte mina teveglasögon.
Titta i lådan på blombordet.
Låtsas inte att du vet allt.
Lådan på blombordet.
Du vet inte allt.
Hon flyttade dem inte. Hon gör aldrig det.
Titta i lådan på bordet.
En hel kontinent mellan oss är inte tillräckligt.
Hittade du dem?
Nej.
Spelade din maskin in det okej?
Ja, jag fixade det.
Kollade du det?
Jag kollade, det fungerar.
Så, påminn mig, vad hände igår?
De sparkade killen som inte visste
vilken karaktär Danny Bonaduce spelade i The Partridge Family.
Det hade inte jag heller vetat.
Det är Danny, Jösses.
Har du det?
Jag har det. Har du?
Jag har det. Jag sätter i det.
Jag sätter i det.
- Sätter fortfarande i det. - Jag är i.
Jag är i.
Tryck inte innan jag trycker.
Varenda jävla gång.
För vi måste höra svaren samtidigt.
Jag vet.
Om du ligger före, hör du svaret innan jag gör det.
Jag vet ju det för fan!
Vi trycker samtidigt, Jösses.
Vi kunde ha sett hela programmet redan.
Susie. Fick du min fågel?
Den röda? Hon är underbar, jag har aldrig sett nåt liknande.
Jag döpte henne till Hora.
Tackade jag dig inte för den?
Varsågod. Är du redo?
Jag är redo.
Okej, ett, två, tre...
- Kör. - Kör.
En sån trevlig låt.
Väldigt trevlig låt.
Den ultimata mästarturneringen.
Blir det en detaljhandelsspecialist från Kentucky, Chris Miller,
som igår vann 10 000 dollar?
Idag går vi igenom datumen
och jag tittar ner, tisdagen är tom.
Hoppsan. Stackars Delia.
Det kan gå hur som helst, Susie.
Jag ifrågasatte det, hon trodde jag var tokig.
Ska jag ringa henne?
Jag vill att du kommer tillbaka till jobbet.
Jag har gjort mitt. Jag ringer henne imorgon.
Jag tror jag tar mästaren.
Okej. Jag tar den med yvigt skägg.
Här kommer vi, Jeopardy-rundan.
Det blir en bra match.
Ska vi göra det mer intressant?
Det har varit intressant i 45 år. Svårt att överträffa det.
Vi gör Forbes miljardärer, 200 dollar.
"Mars var en fantastisk månad för henne."
- "Hon gjorde sin debut på Forbes - listan..."
- Martha Stewart. - Hon åkte in
för att hon är brud, fast alla killar
som gör samma sak går fria.
- Vem är Martha Stewart? - Ja.
Jag tror han hade gett mig den.
"...men denna 70-åriga medlem"
"av Disney-familjen hänger fortfarande med." John?
- Vem är Roy Disney? - Roy Disney.
Han är en trevlig man.
Rovdjur för 600 dollar.
Hur tror du jag skulle se ut i bockskägg?
Varför faller det dig ens in?
Om reinkarnation existerar,
kan jag komma tillbaka som man och ta en titt.
- Är du flintskallig? - Hur så?
För om du är det är det skumt
om allt hår du har är under hakan.
Bockskägg är snyggare med hår på huvudet.
Det är ju löjligt.
Är det löjligt? Men inte den här konversationen?
Föreställer du dig aldrig vad du skulle komma tillbaka som?
Nej, jag har fortfarande alla hästar hemma.
Jag tänker på det hela tiden.
Vem skulle jag vara? Var skulle jag bo?
Tänk om jag var ett djur?
Jösses.
Jag skulle nog bli en söt ekorre. Eller svan. Eller en vild mustang.
Jag skulle bli en fin vild mustang. Och du då?
Jag kommer inte tillbaka som nåt.
Kom igen.
Det känns okej att vara död. Jag föredrar det.
Vilket djur som helst?
- En skunk. - Varför då?
Fin päls, gulligt ansikte, använder rumpan som vapen.
- Det känns verkligen som du. - Eller hur?
Går längs gatan, nån knuffar mig, vänder mig om, upp med svansen, pang!
Jag ser det framför mig.
Och jag ser mig över axeln under tiden.
Och du har din keps på dig.
Just det, kompis. Den lukten? Det är du! Njut av att bada i tomatjuice.
Tomatjuicebad.
Släng in en selleristjälk, du kommer vara där ett tag.
Selleristjälk.
Se dig för var du går nästa gång.
Judarnas Pepé här.
Det gör ont. Sluta.
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare: Elsa Hallström