‫סן פרנסיסקו, 1965‬
‫החוקה מכירה רק בכך שכל האנשים‬
‫שעוברים על החוק הם בלתי מוסריים.‬
‫ואז הם נעצרים והופכים למגונים.‬
‫זה המצב כרגע.‬
‫כן, ביליתי את ארבע השנים האחרונות בבתי משפט.‬
‫והבנתי, אחרי ארבע שנים,‬
‫למה נעצרתי כל כך הרבה פעמים.‬
‫תשמעו מה קרה.‬
‫אני מופיע בסביבות 23:00 בלילה.‬
‫לא היה לי מושג שב-11:00 בבוקר שלמוחרת,‬
‫מול איזה חבר מושבעים גדול איפשהו, היה עוד מישהו שהעלה את המופע שלי.‬
‫הוא הוצג בתור לני ברוס... בכבודו ובעצמו.‬
‫"קבלו את לני ברוס בכבודו ובעצמו."‬
‫קצין משטרה, שהוכשר...‬
‫לזהות סכנה ברורה ומיידית, לא בכאילו, מעלה את המופע.‬
‫חבר המושבעים הגדול צפה בו מופיע ואמר, "זה ממש גרוע".‬
‫אבל אני נעצרתי.‬
‫והאירוניה היא שהייתי צריך ללכת לבית המשפט כדי להגן על המופע שלו.‬
‫אראה לכם משהו.‬
‫הנה, "בית המשפט הפלילי של העיר ניו יורק, חלק 2-ב', מחוז ניו יורק".‬
‫"השופטים המכובדים... פרקליט...‬
‫"לפי מידע שנמסר בשלושה באפריל, 1964,‬
‫"הנאשמים לני ברוס והרולד ל' סולומון‬
‫"הואשמו בשני סעיפים נפרדים,‬
‫"העלאת הופעה מגונה תוך הפרת סעיף 1148‬
‫"של חוק העונשין של ניו יורק."‬
‫זה היה חבר המושבעים הגדול. זה היה המעצר הראשון.‬
‫"במהלך הקטע הראשון בהופעה,‬
‫"ברוס מלטף את המיקרופון באופן שמזכיר אוננות.‬
‫"בחלק השני, תוך כדי סיפור על מעשה חשיפה,‬
‫"ברוס הפנה את גבו‬
‫"והזיז את ידו החוצה ולמעלה מעל למותניו,‬
‫"בפנטומימה ברורה וגסה של מעשה חשיפה ואוננות."‬
‫בסדר. אז אמרתי, "תגידו לו שזו מחוות ברכה,‬
‫"לא אוננות", כי, כאילו,‬
‫לעולם לא אעשה מחוות של אוננות.‬
‫כי אני... מאוד חשובה לי התדמית שלי.‬
‫ואני יודע מה פוגע בבחורות,‬
‫מה מכוער בעיניהן, מה מפחיד אותן.‬
‫אז אמרתי, "תגידו לו שזו מחוות ברכה".‬
‫טוב.‬
‫"שלוש, פאולוס הקדוש מוותר על זיונים".‬
‫טוב. מה שאמרתי היה...‬
‫ככה הם דיווחו על הקטע. אמרתי ש...‬
‫שכחתי, עבר כל כך הרבה זמן מאז שעשיתי את הקטע הזה.‬
‫אמרתי שהתנזרות ממין...‬
‫איך לעזאזל עשיתי את הקטע הזה?‬
‫רואים? שכחתי אותו.‬
‫לא, זה מוזר, כי לא ידעתי שזה קטע שהעלו שם,‬
‫ושכחתי איפה זה התחיל.‬
‫אני חושב שדיברתי על איך שהיהודים איבדו...‬
- ‫- היי, רוצים לראות את הריקוד שלי? - לא!‬
‫כן, אעשה את הריקוד שלי בשבילכם.‬
‫זו הפעם הראשונה שאני רוקד מול קהל.‬
‫זה ריקוד העם האמריקאי שלי.‬
‫שלום.‬
‫שלום. לני המלוכלך נמצא כאן.‬
‫לני המלוכלך יופיע בקרוב. הפורנוגרף הזה.‬
‫תראו, מאוד נהניתי לעבוד איתכם. באמת.‬
‫וכמו שוויל רוג'רס אמר פעם,‬
‫"מעולם לא פגשתי לסבית שלא חיבבתי", ולילה טוב!‬
‫לני ברוס?‬
‫כן.‬
‫אתה זוכר אותי? סוזי מאירסון.‬
‫איזו יענטע אפסית משדרת אלרטון?‬
‫לא. אני מנהלת אישית. אני המנהלת של מידג' מייזל.‬
‫לא היית פעם גבר?‬
‫לא.‬
‫היי, למי יש סיגריה?‬
‫עשית כמה דברים מעניינים על הבמה.‬
‫כן, ראית את הריקוד שלי?‬
‫אם אתה רואה את סלים, תגיד לו שאני כאן, ושהוא צריך לקנות שעון.‬
- ‫- המופע נגמר לפני שעות. - אין בעיה.‬
‫לני, רוצה לצאת מכאן? ללכת לדבר איפשהו?‬
‫שיט. עכשיו אני זוכר אותך. "גאזלייט"?‬
‫כן. "גאזלייט". לפני הרבה זמן. אני מנהלת עכשיו.‬
‫של ה"גאזלייט"?‬
‫לא, אני אמרגנית של אומנים.‬
‫אני האמרגנית של מידג' מייזל,‬
‫אני האמרגנית של דיק גרגורי, של פיליס דילר,‬
‫אני האמרגנית של ארת'ה קיט. אני מנהלת הרבה אנשים.‬
‫בוא נלך לאכול משהו. נשתה קפה.‬
‫אני לא רעב.‬
‫בוא נעמיד אותך בחזרה על הרגליים. מה דעתך?‬
‫בחזרה על הרגליים?‬
‫מה שראיתי שם הלילה היה בושה וחרפה.‬
‫אף אחד לא רוצה לראות אותך מקשקש על שטויות.‬
‫הם רוצים שתהיה מצחיק.‬
‫שכחת איך לספר בדיחה או הבחנה מצחיקה‬
‫בלי איזה מספר תיק מחורבן שמחובר אליה?‬
‫אני בחור חד הבחנה, מבינה?‬
‫אני מתבונן ואז מדווח. זה כל מה שאני יודע לעשות.‬
‫אתה מסוגל ליותר.‬
- ‫- כמו לשיר? - כמו להופיע במועדונים.‬
‫נו, בחייך.‬
‫מה "בחייך"?‬
‫על מה את מדברת, לעזאזל? הופעות במועדונים?‬
‫אין עוד הופעות במועדונים.‬
‫הלילה זה היה מזל. הם חשבו שהזמינו את ברוס לי.‬
‫אתה מנסה לעמוד?‬
‫אני לא יודע מה אני מנסה לעשות, לעזאזל.‬
‫הופעות במועדונים.‬
‫כן, אני מנסה לעמוד.‬
‫אני לא יכול לדרוך באף מועדון ממזרח לגרנד קניון.‬
‫נדחפתי כ"כ מערבה, שנותר לי רק האי קטלינה.‬
‫בשבוע הבא אופיע על גב דולפין.‬
‫"יונה והלווייתן" מול דגי חנית וסרדינים.‬
‫אני יכולה לשנות את זה.‬
‫כן? איך?‬
‫יש לי קשרים. אנשים חייבים לי טובות.‬
‫תבזבזי את הטובות שלך עליי? למה?‬
‫כי אתה לני ברוס.‬
‫תמיד יהיה רק אחד כמוך. בוא נחזיר אותו.‬
‫לני, סלים כאן.‬
‫תשמרי לך את הטובות האלה.‬
‫תנצלי אותן על מישהו ראוי.‬
‫ברכותיי על הייצוג של דיק קפרי. הוא קומיקאי טוב.‬
‫היי, סוזי.‬
‫מידג' כאן?‬
‫לא, רק אני.‬
‫נו?‬
‫לא.‬
- ‫- אמרת לו שדיברת עם אלברט גרוסמן? - הוא במצב על הפנים, מרים.‬
- ‫- רוצה להיכנס ו... - לא.‬
‫תראי, אהיה בלוס אנג'לס בחודש הבא. אם הוא יהיה בסביבה, אנסה שוב.‬
‫קדימה. בואי נלך להשתכר.‬
‫גברת מייזל המופלאה‬
‫העיר ניו יורק, 1961‬
‫היי. חבוב, תתעורר.‬
‫קדימה, תתאושש בבית.‬
‫טוב, תתחיל לזוז.‬
‫היי, תפסיק!‬
‫תפסיק אתה!‬
‫היי, תקשיב.‬
‫אתה לא מקשיב לי.‬
‫ואתם משחררים אותה?‬
‫היא משחקת פוקר עם מפקד התחנה.‬
‫אני מרגישה ממש בטוחה.‬
‫פשוט תחתמי פה.‬
‫תודה.‬
‫שלום לך.‬
‫תודה שבאת.‬
‫לקחת הכול?‬
‫בריאות היא כל מה שצריך, נכון?‬
‫בואי נלך.‬
‫אייץ' אנד אייץ' עוגות ופאי‬
- ‫- בבקשה. - תודה.‬
‫את צריכה עוד משהו?‬
‫רוצה לספר לי מה קורה?‬
‫בסדר.‬
‫היי! לעזאזל.‬
‫מצטער.‬
- ‫- ביקשתי ממנה להכניס אותך לתוכנית. - מה?‬
‫הדי. ביקשתי ממנה להכניס אותך לתוכנית כטובה עבורי.‬
‫תודה.‬
‫לא יודעת אם היא תעשה זאת, אבל ביקשתי.‬
‫היא חייבת לי, אז היא אמורה לעשות זאת.‬
‫אולי היא תרגיש אשמה על הכול.‬
‫אנשים מרגישים אשמים לפעמים.‬
‫גם אם הם לא מראים את זה, נכון?‬
‫בטח. לפעמים.‬
‫תראי, אני יודעת שאת לא רוצה לדבר על דברים אישיים...‬
‫נכון, אני לא.‬
‫אבל את כל כך נסערת.‬
‫טוב, הייתי בכלא, מרים.‬
‫זה משנה אנשים.‬
‫כלומר, החיים נמשכים.‬
‫מדחיקים דברים ולא מצפים להתמודד איתם שוב,‬
‫ופתאום הם מופיעים.‬
‫צועדים בחזרה לחייך.‬
‫ללא הזמנה, הם פשוט עומדים שם.‬
‫אין להם אפילו את ההגינות להשמין‬
‫או להתכער או להפוך לטיפשה או משעממת.‬
‫ועכשיו הם בלונדיניים! פאקינג בלונדיניים!‬
‫הייתן...‬
‫במערכת יחסים?‬
‫למדתי על מלגה בפמברוק.‬
‫היה עליי לעבוד בחדר האוכל, לפנות שולחנות.‬
‫בכל יום איזו בחורה עשירה וחברותיה היו באות.‬
‫תמיד ישבתי באזור שלי.‬
‫והיא הייתה קוראת לי, מבקשת קוביות סוכר.‬
‫כבר היו שם קוביות סוכר, אבל זה לא שינה כלום.‬
‫היא הייתה קוראת לי ומבקשת קוביות סוכר.‬
‫בכל יום מזדיין.‬
‫בסוף נמאס לי, ואמרתי לה ללכת להזדיין.‬
‫זה לא היה התפקיד שלי להיות הבידור שלה לארוחת הערב.‬
‫ואז היא הביטה בי ואמרה, "אבל רק רציתי לדבר איתך".‬
‫זה היה הדבר.‬
‫חמש מילים מזדיינות שקיללו את חיי.‬
‫אז רק כדי שיהיה לי ברור, אתן הייתן יחד.‬
‫את מתכוונת, מה היא מצאה בי?‬
‫לא. מובן שלא. אני יודעת בדיוק מה היא מצאה בך.‬
‫זה היה זיווג לא טבעי, בסדר? אני יודעת. זה פשוט טיפשי.‬
‫נראינו מגוחכות יחד.‬
‫היה לי כובע חם אחד, פרוותי עם כיסויי אוזניים.‬
‫כשחבשתי אותו, נראיתי כמו הכלב שלה.‬
‫כאילו היא הוציאה אותי לטיול.‬
‫אני יודעת שזה לא נכון.‬
‫רבנו כל הזמן.‬
‫שנאתי את החברים שלה. היא שנאה ללכת למועדונים.‬
‫מעולם לא פגשתי את משפחתה. היא לא פגשה את משפחתי.‬
‫היא לעסה מוזר.‬
‫תמיד תפסתי אותה מציירת אותי כשלא הסתכלתי.‬
‫היא בילתה שעות על תסרוקת שלה. שעממה אותי בטירוף כשדיברה על אומנות.‬
‫אבל היא הייתה גם חכמה ומצחיקה.‬
‫באמת האמנתי לה‬
‫כשהיא אמרה שאחרי הקולג' נעבור למצרים‬
‫כדי להשכיר גמלים לתיירים עשירים.‬
‫התכוונו לאמץ את ארבעת הילדים הכי מכוערים בעולם‬
‫ולגדל אותם להיות שמוקים יהירים וסנובים.‬
‫לבלבל את כולם.‬
‫בשנה ג' אימה לקחה אותה לפריז,‬
‫והיא חזרה מאורסת.‬
‫היא לא התחתנה איתו, אבל זה היה הסוף.‬
‫אז נשרתי מהלימודים ועברתי לניו יורק.‬
‫שרפתי את הכובע המזדיין ההוא.‬
‫סוזי, אני כל כך מצטערת. לא ידעתי.‬
‫לא הייתי מבקשת ממך ללכת אליה לו ידעתי. לעולם לא.‬
‫לא. אני המנהלת שלך.‬
‫צדקת. צריך היה לעשות את זה.‬
‫זו הפעם היחידה שהיית מאוהבת?‬
- ‫- לא אמרתי "מאוהבת". - בסדר.‬
‫אבל כן. וגם האחרונה.‬
‫אני חושבת שתתאהבי שוב.‬
‫אני בטוחה שתהיה לזה אותה תוצאה נוראית.‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫היית פעם בלונדינית?‬
‫הייתי. בקולג'. לזמן קצר.‬
‫כן. תיארתי לעצמי.‬
‫רוז, אני חושב שעבדו עלינו.‬
‫אף אחד מהילדים לא חולה.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫שמעתי אותם צוחקים עלינו על כך שנפלנו בפח ההונאה שלהם.‬
‫הם קראו לנו טיפשים וסתומים.‬
‫נגעתי במצח של אית'ן. הוא בער מחום.‬
‫מסתבר שהוא הכניס את ראשו‬
‫תחת ברז מים חמים במשך עשר דקות שלמות.‬
- ‫- מה? - זה היה הרעיון של אסתר.‬
‫היא ארגנה הכול.‬
‫זה נורא. הם צריכים להיענש.‬
‫אני מסכים. אני הולך ל "וויס".‬
‫אתה לא מתכוון להעניש אותם?‬
‫יש לי ישיבת מערכת.‬
‫אתה לא מציע שאני אעניש אותם?‬
‫לא. שיהיה מינימלי. הם צעירים. אבל הם באמת קראו לנו סתומים.‬
- ‫- יופי, אימם תעשה זאת. - תעשה מה?‬
- ‫- תענישי את הילדים שלך. - על מה?‬
‫הם זייפו מחלה וקראו לנו בשמות.‬
‫בפנים? אמיצים.‬
‫עכשיו הם מלגלגים בפנינו על זה.‬
‫את גם צריכה להגיד לאנשים בעבודה שזה בית,‬
‫לא מרכזייה.‬
‫לא יודעת על מה את מדברת.‬
‫הם התקשרו כל הבוקר. שש פעמים, ליתר דיוק.‬
‫אמרתי לאלווין שאחזור אחה"צ. הוא ידע את זה.‬
‫ודרך אגב, אומרים שילדים שמשקרים הופכים לפושעים אלימים.‬
‫עליי להחליף בגדים.‬
‫זה לא מדאיג אותך?‬
‫לא במיוחד.‬
‫חשבתי שכאימא שלהם אולי תרצי לעשות משהו לגבי זה.‬
‫כמו מה?‬
‫מאיפה לי לדעת?‬
‫בבקשה. למדתי מהטובה ביותר.‬
‫אור יפה על הפעמון היום, אלווין.‬
‫יש לי רעיונות כ"ויו מאסטר" שכל התמונות הן של קלמאת פולס.‬
- ‫- אלווין. - כן?‬
‫שתדע שאני מגיעה בזמן בכל יום.‬
- ‫- טוב... - מספיק בזמן. בכל יום.‬
‫אני לא מודיעה שאני חולה, אני לא מגיעה עם הנגאובר.‬
- ‫- למה היא מסתכלת עליי? - אני באה לכל הופעה.‬
‫אני הולכת לכל אירוע, אני מביאה לכם בוטנים טריים ב"טוטס שור".‬
‫אני מוודאת שאתם אוכלים, שהחלב נמכר במאה הזאת.‬
‫אני מחפה עליך כשאתה עם סוכן ההימורים שלך.‬
‫אז אם אני צריכה כמה שעות אחר צוהריים אחד‬
‫כדי לטפל בעניין אישי, עליכם לקבל זאת‬
‫בלי להתקשר כל הזמן כמו אשתו של אדם.‬
‫יש לי שני ילדים. יש לי הורים מבוגרים.‬
‫יש לי אחריות שלפעמים דורשת את תשומת ליבי.‬
‫יש בעיה עם הילדים שלך?‬
‫לא. חוץ מזה שהם הופכים לסוציופתים, ילדיי בסדר גמור.‬
‫זאת לא הנקודה.‬
‫קרה משהו להורייך?‬
‫ההורים שלי בסדר.‬
‫אני אומרת שאינכם לוקחים בחשבון‬
‫את זה שיש לי ילדים או הורים מאוד זקנים.‬
‫יצאת לקניות?‬
‫למה, מל? כי אני אישה וכל מה שנשים עושות זה קניות?‬
‫לא, כי לבשת משהו אחר בבוקר‬
‫ולא הורדת את התגית.‬
‫בסדר. כן. זו שמלה חדשה, אבל לא יצאתי לקניות.‬
‫ואני לא התקשרתי אלייך.‬
‫אז מי כן?‬
‫מידג', התקשרתי אלייך. גורדון רוצה לדבר איתך.‬
‫בטח.‬
‫היא אמרה שהילדים שלה סוציופתים?‬
‫גורדון, מידג' פה.‬
‫תן לנו דקה, מייק?‬
‫בטח.‬
‫מה קרה עם פאר?‬
- ‫- מה? - הוא הכניס אותך?‬
‫לא.‬
- ‫- הוא היה שם? - כן.‬
- ‫- אז הוא ראה אותך. - כן.‬
- ‫- לא הדהמת אותו? - הייתי נפלאה.‬
‫אז אני מניח שייקח קצת זמן עד ש"אחכה ואראה".‬
‫זה בסדר. יש לי סבלנות.‬
‫סבלנות? מצחיק.‬
‫בגלל זה שלחת את כלבי הציד שלך?‬
‫אילו כלבים?‬
‫כן, בטח.‬
‫בסדר. ניצחת. את בתוכנית.‬
‫התוכנית? התוכנית הזאת?‬
‫זו ולא אחרת.‬
‫באמת?‬
- ‫- הערב. - הערב?‬
‫את מופיעה בתוכנית הערב.‬
- ‫- זו בעיה? - לא, אין בעיה.‬
- ‫- זה לא נוח? - לא אמרתי את זה.‬
‫שהמזכירה שלך תתקשר לשלי?‬
- ‫- לא. - שאוציא את התוכנית לפגרה‬
‫עד שתחליטי מה מתאים?‬
‫הערב זה נפלא. הכי טוב שיש. מתה על הערב.‬
- ‫- את בטחה? - אני בטוחה.‬
- ‫- אני נרגש. - אני רואה.‬
‫מפריע לך שאני נרגש?‬
‫אני נרגשת שאתה נרגש.‬
‫טוב, אז אני מניח שזה הכול.‬
‫גורדון?‬
‫כן?‬
‫נתראה הערב.‬
‫שאסגור את הדלת?‬
‫כן, אחרת כשאזרוק עליה את הכוס הזאת,‬
‫היא תעוף החוצה ותפגע במישהו. תביעות.‬
- ‫- ברור. - חייבים לחשוב על הדברים האלה.‬
‫זו הסיבה שאתה הבוס.‬
‫כן. הבוס. זה אני.‬
‫זה מעורפל מדי.‬
‫לא. אם אשאל את אימא שלי...‬
‫אלווין, אני חייבת ללכת הביתה.‬
‫רק עכשיו הגעת.‬
‫נכון. עליי להחליף בגדים.‬
- ‫- הרגע החלפת. - ראינו את התגית.‬
- ‫- אני צריכה בגדים אחרים. - למה?‬
‫אני מופיעה בתוכנית הערב.‬
- ‫- מה? - איך?‬
- ‫- מה קרה לכלל? - הוא השתנה?‬
- ‫- אלווין? - איזה בולשיט.‬
- ‫- מה לעזאזל? - מה לאלף אלפי עזאזל?‬
‫בנים, תפסיקו לשמוח בשבילי כל כך. ברצינות, אני עלולה לבכות.‬
‫אני מופיעה בתוכנית הערב, ואני בבגדי עבודה.‬
‫אני צריכה בגדי הופעה. אלה בגדים שונים מאוד.‬
‫איך?‬
‫אוכל להסביר לך,‬
‫אבל ייזרקו באוויר מונחים כמו "עיטורי תחרה".‬
‫לכי. בבקשה.‬
‫אם הייתי במקומה, לא הייתי צריך להחליף בגדים.‬
- ‫- תמשכי. - אני מושכת. זה לא זז.‬
- ‫- נסי לנענע. - אם תנענעי, זה ייפול.‬
- ‫- זה לא זז. - אנחנו צריכות סנאי.‬
‫בשביל מה, מגי?‬
‫כדי שיצא וייקח את החבילה.‬
‫אז סנאי מאולף.‬
‫את אומרת שאנחנו צריכים סנאי מאולף. אני מבינה נכון?‬
‫זה לא יזיק.‬
‫הדבר הזה לא זז.‬
‫שיט. את זוכרת ממי הייתה המעטפה?‬
‫השליח אמר רק, "מכתב ל'סוזי מאירסון ושות'".‬
‫עלה בדעתך לומר לו ללכת חצי מטר שמאלה‬
‫ולמסור את המעטפה ל"סוזי מאירסון ושות'"?‬
- ‫- לא. - למה לא?‬
‫כי יש לנו את הדלי!‬
‫כיף עם הדלי.‬
‫מה שמפחיד זה‬
‫שאנחנו שלוש מהנשים היותר חכמות בעסק הזה.‬
‫מה דעתכן על השמלה שלי?‬
‫למה את לא בעבודה?‬
‫אהבתן?‬
‫מרים, בבקשה. שטות אחת בכל פעם.‬
‫את חושבת שזו שמלה שאומרת,‬
‫"אופיע ב'תוכנית של גורדון פורד' הערב"?‬
‫בטח.‬
‫מה? לכי תזדייני.‬
‫לא, לכי את תזדייני.‬
‫את רצינית?‬
‫אני אנטיגונה בלי הצחוקים.‬
‫אני לא מאמינה. מה קרה?‬
‫גורדון קרא לי למשרד שלו ואמר לי שאופיע בתוכנית הערב.‬
‫איזו התראה קצרה.‬
- ‫- הוא היה עצבני. - למה?‬
‫למה את חושבת?‬
- ‫- היא ביקשה ממנו. - נראה לי שהיא ביקשה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫הוא לא אהב שעקפנו אותו.‬
‫חבל מאוד. זה מה שעושים כשרואים אייל מת‬
‫שוכב באמצע הכביש.‬
‫דורסים אותו, מבתרים אותו לחתיכות ומכינים נזיד.‬
‫אני אופיע בתוכנית.‬
‫את תופיעי בתוכנית.‬
- ‫- אני אופיע בתוכנית. - את תופיעי בתוכנית!‬
‫טוב. אני חייבת למצוא את אימא שלי. היא לא תתחמק מזה הפעם.‬
‫היא תבוא לאולפן, והיא תשב שם ותספוג הכול.‬
‫זה בידור...‬
- ‫- באיזה קו להשתמש? - שתיים.‬
- ‫- אני במשרד שלך. - טוב.‬
‫את. תוציאי את ספר הטלפונים שלך, תתקשרי לכל מי שאנחנו מכירות‬
‫ולא מכירות, ותגידי להם שיצפו הערב.‬
‫את. תמצאי לנו את הסנאי שדיברנו עליו.‬
‫זה בטיפול.‬
- ‫- תישאר ממוקד. - ממוקד, כן.‬
‫באנו לקחת 12 תלבושות למועדון ארוחת הערב. רק 12.‬
‫ורק את התלבושות שהסכמנו עליהן בשבוע שעבר.‬
‫הבאתי את התמונה.‬
‫לעולם אל תגיד "כן" מייד.‬
‫הם ינסו לזרוק את מלאי החרא שלהם עלינו כמו בפעם הקודמת.‬
‫אני מצטער שנפלתי בפח. לא ברור מה חשבתי‬
‫שנעשה עם חצאיות חישוק.‬
‫אימי עסקנית מלידה.‬
‫אל תשאיר אותי איתה לבד.‬
‫איתרתי את התלבושות. הן היו חבויות מאחור, כמובן.‬
‫היית מצפה שיהיו טריקים חדשים.‬
‫קורה פה משהו אחר.‬
‫יש פה גברים שמקטלגים הכול.‬
‫מה? בשביל מה?‬
‫לא יודעת, אבל אני עומדת לגלות.‬
‫אימא? אבא? אני כאן.‬
‫רק רגע, ג'ואלי.‬
‫כן, אנחנו באים.‬
‫אתה יודע, עוד לא מאוחר ללכת ל"מייסיס".‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אל תיפול בפח.‬
‫יש מקלות הליכה.‬
‫כל אחד יכול להשיג מקל.‬
‫שלום, ג'ואל.‬
‫תנשק אותי משם, ג'ואל. אני שברירית.‬
‫מה קרה פה?‬
‫זה סיפור ארוך.‬
‫יש לי זמן.‬
‫טוב. מני מבקר את אחותו בפלורידה.‬
‫אז מויש קם מוקדם בכל יום כדי לפתוח את המפעל.‬
‫בכל אופן, התעוררתי, התקלחתי, הפלתי את הסבון.‬
‫התכופפתי להרים אותו, ופתאום...‬
- ‫- בום! השתטחתי. - אבא, אלוהים!‬
‫נפלתי חזק. אז קראתי לשירלי.‬
‫שירלי!‬
- ‫- הייתי במיטה, ישנתי כמו מתה. - כמו גופה.‬
‫פתאום שמעתי את מויש קורא בשמי.‬
‫היה חשוך, היה קר, לא לבשתי שום דבר.‬
- ‫- ממש כלום. - אימא, בבקשה.‬
‫אז לבשתי את הדבר הראשון שראיתי ורצתי אליו.‬
‫מויש!‬
‫כשהוא נפל, הוא התיז מים על כל הרצפה.‬
‫נפלתי כמו סלע.‬
‫והסלע הזה נפל ממש עליי.‬
‫חשבתי ששברתי הכול. המעיל שלי היה ספוג במים.‬
‫זה היה כאילו בהמה טיבטית רטובה שוכבת עליי.‬
‫המנקה הגיעה רק מאוחר יותר באותו הבוקר.‬
‫אז פשוט שכבנו שם.‬
‫ודיברנו.‬
‫פשוט דיברנו על הכול.‬
‫מה עוד אפשר לעשות במצב כזה מלבד למות?‬
‫לא דיברנו ככה כבר שנים.‬
‫ובפעם הראשונה באמת הקשבתי.‬
‫וגם אני הקשבתי.‬
‫זה היה רגע נפלא.‬
‫אני כל כך אוהב אותך!‬
‫בכל אופן, אימך שכנעה אותי שהתנהגתי בטיפשות.‬
‫יש עוד בחיים מלבד המפעל הזה.‬
‫וכיוון שאני לא ממשיך להפעיל אותו בשבילך...‬
‫מויש עומד לפרוש.‬
‫מה? באמת?‬
‫אני מוכר את העסק. הכול הולך.‬
‫סתם ככה?‬
‫לפעמים צריך ליפול במקלחת כדי שהכול יתבהר לך מאוד פתאום.‬
‫החיים יקרים. ולא הכול קשור אליך.‬
‫עליך לחשוב על האנשים האחרים בחייך.‬
‫מה עם העובדים?‬
‫שיזדיינו. בכל אופן, הכותרת היא שאני פורש.‬
‫ברגע שנוכל ללכת שוב,‬
‫אנחנו מוכרים את הבית וקונים דירה בבוקה.‬
‫טוב, אני המום לחלוטין.‬
‫אבל שמח?‬
‫אם אתם מאושרים, גם אני.‬
‫מר מייזל? סלח לי, מר מייזל, יש לך שיחת טלפון.‬
‫בשבילי? טוב. אני כבר חוזר.‬
‫ארצ'! ארצ', בוא הנה. בוא.‬
‫בוא נדבר על התלבושות ההן.‬
‫אני יודעת ש...‬
- ‫- הלו? - היי! מצטערת על ההפרעה.‬
‫לא. בבקשה, הסיחי את דעתי.‬
‫אני אופיע ב"תוכנית של גורדון פורד" הערב.‬
‫מה? מידג', זה מדהים!‬
‫אני יודעת. עדיין לא מאמינה.‬
‫אני כמעט מפחדת להמשיך להגיד את זה בקול, זה עלול להיעלם.‬
‫לא! לא, זה לא ייעלם. זה גדול.‬
‫זו ההזדמנות שחיכיתי לה.‬
‫את מוכנה?‬
‫חסר לי שלא, נכון?‬
‫תקשיבי, אם את צריכה לדבר עליי, עלינו, שיהיה. תעשי את זה.‬
‫לא אכפת לי.‬
- ‫- ג'ואל... - אני רציני.‬
‫אשמח להמשיך לגור בניו יורק מחר, אבל אם לא, שיהיה.‬
‫אמרתי לך פעם שאתה מדהים?‬
‫אמרת. הרבה. יותר ממה שמגיע לי.‬
‫היי, רוצה לבוא לאולפן?‬
‫לראות אותי מלכלכת עליך בטלוויזיה הארצית?‬
‫באמת?‬
‫כן. אני אשמח שתהיה שם.‬
‫לא הייתי מחמיץ את זה.‬
‫בשעה 20:30.‬
‫אשאיר לך כרטיסים תחת השם "הבחור שפספסתי".‬
‫בצלחה.‬
‫ביי, ג'ואל.‬
‫בסדר. אני הולכת לאולפן.‬
‫רגע. אני באה איתך.‬
‫תוכל להמתין בבקשה? מידג', המרפק.‬
- ‫- מה? חרא. - מה קרה?‬
‫חרא. זה חרא. חרא של יונים.‬
‫מה? לעזאזל. נשענת על אדן החלון?‬
‫לא נשענים על אדן החלון, מרים. אדן החלון שייך ליונים.‬
- ‫- עליי להחליף שוב. - למה? לאחת החליפות שלי?‬
‫אני לא יכולה להופיע ככה.‬
‫רגע, אפשר לעצור ב"ברגדורף"?‬
‫את לא יוצאת לקניות. אין לנו מספיק זמן לזה.‬
‫שידחו את התוכנית בשבוע.‬
‫שמתי כמה שמלות בהמתנה, אחת מהן בטח תתאים.‬
‫אני אביא אותן. לכי לאולפן.‬
- ‫- באמת? - לכי, קדימה!‬
‫למה את נותנת ליונים לחרבן על אדן החלון?‬
‫כי הן יונים.‬
‫העולם שלהן קטן, מרים. תני להן משהו.‬
‫"העצה הכי טובה שלי לבחורות שרוצות ללדת ילדים בבוא היום:‬
‫"תגורו אצל ההורים. הם יגדלו אותם."‬
‫אולי.‬
‫"הילדים שלי כבר לא תינוקות, וזה דבר עצוב עבור כל אימא.‬
‫"עכשיו אני צריכה לשמוע את דעתם על..."‬
‫כתום מדי. "בגדים שאני מכריחה אותם ללבוש".‬
‫לא.‬
‫"הבן שלי חושב שאני מצחיקה,‬
‫"הבת שלי חושבת שהיא מאומצת". שחור מדי.‬
- ‫- הבדיחה? - לא, האיפור.‬
‫היית רוצה לעשות את זה לבד?‬
‫אנא, את המקצוענית.‬
‫"רבים שואלים אותי למה אני יוצאת להופיע בלילות‬
‫"כשיש לי שני ילדים בבית..." לא.‬
‫"ואני עונה, 'כי הם קהל גרוע'". לא.‬
‫אני לא בטוחה אם כדאי שאזכיר את הילדים.‬
‫קל להתחבר לבדיחות ילדים. הם נמצאים בכל מקום.‬
‫אני יודעת, אבל אנשים לא ישנאו אימא שמתבדחת על ילדיה?‬
‫לא. למה?‬
‫כי אימא אמורה לאהוב את ילדיה‬
‫ולהיות רכה ודואגת וכל החרא הזה...‬
- ‫- רק תני לי... - כן.‬
‫הבאתי אותן. ביקשתי שיחזקו את כל הכפתורים‬
‫כדי שלא יהיו הפתעות בטלוויזיה הארצית.‬
‫ולא ידעתי מה מצב הגרביונים שלך,‬
‫אז קניתי לך עוד כמה זוגות.‬
‫דיינה, התינשאי לי?‬
‫אני לא מתחתנת עם קומיקאית.‬
- ‫- הגיוני. כמה אני חייבת לך? - כלום.‬
‫את לא משלמת על זה.‬
‫אני לא משלמת על זה.‬
‫אף אחת לא משלמת על זה.‬
‫אמרתי להם שתלבשי אחת מהן ב"תוכנית של גורדון פורד",‬
‫אז כל עוד תזכירי את "ברגדורף", הכול בחינם.‬
‫דיינה, את בטוחה שלא תינשאי לי?‬
‫בואי נחזור לסדר הבדיחות. קדימה, הזמן רץ.‬
‫אני חושבת שעליי לוותר על בדיחות הילדים.‬
‫טוב, אבל את יודעת שברגע שתפתחי את הפה,‬
‫הדבר הראשון שיצא יהיה, "אני שונאת ילדים, תמצצו לי".‬
‫אני לא חושבת שזה יהיה הדבר הראשון שיצא לי.‬
‫מידג'! הצלחה!‬
‫מצוין!‬
‫הוא על הקו של מילי.‬
‫זה שנמצא פה.‬
- ‫- וואו, קשה למצוא אתכם. - על מה את מדברת?‬
‫חיפשתי אתכם.‬
- ‫- אני בעבודה. - עכשיו אני יודעת.‬
‫אז התעלומה נפתרה. להתראות, מרים.‬
‫ניסיתי לתפוס את אימא, אבל היא בטלפון כבר ארבע שעות,‬
‫והיא לא הייתה בבית כשהייתי שם.‬
‫למה היית בבית?‬
‫החלפתי בגדים.‬
- ‫- שוב? - כן.‬
‫בפעם השנייה היום?‬
‫כן. טוב, בפעם השלישית, ברגע שדיינה הגיעה עם השמלה שלי מ"ברגדורף".‬
‫אני צריך שמישהו צעיר יקשיב לזה ויסביר לי.‬
‫תקשיב, יש לי חדשות מדהימות.‬
‫אני מופיעה ב"תוכנית של גורדון פורד" הערב.‬
‫מה תעשי?‬
‫סטנד-אפ.‬
‫את אורחת?‬
‫אני אורחת.‬
‫שככה יהיה לי...‬
‫ניסיתי לתפוס את אימא‬
‫כי יש לי שני כרטיסים לתוכנית בשבילכם.‬
‫נעלה לשידור הערב ב-21:00,‬
‫אז עליכם להיות במושבים שלכם ב-20:30.‬
‫שמונה וחצי. בסדר. נהיה שם.‬
‫נהדר. אני חייבת ללכת.‬
‫אני יושבת במשרד בתחתונים...‬
‫אני לא רוצה לשמוע.‬
- ‫- אבל אני... - אף מילה. נתראה הערב.‬
- ‫- רגע, מרים? - כן?‬
‫זה... ממש נפלא.‬
‫תודה, אבא.‬
‫המונולוג לא יכתוב את עצמו, בחורים.‬
‫רוז!‬
‫לא, עצור במקומך. בדיוק סידרתי את כולם.‬
‫קדימה! אנחנו חייבים לזוז.‬
‫לאן?‬
‫קיבלתי טלפון ממרים.‬
‫היא תופיע ב"תוכנית של גורדון פורד" הערב.‬
‫היא תעשה את המופע שלה.‬
‫נו, יפה לה.‬
‫צריכים להיות שם לפני 20:30,‬
‫אז תעשי כל מה שאת צריכה כדי לצאת מהבית, כי אנחנו צריכים ללכת.‬
‫אני לא הולכת.‬
‫מה זאת אומרת, את לא הולכת?‬
‫מרים עומדת להופיע בטלוויזיה.‬
‫אם היא הייתה רוצה שאבוא, היא הייתה מתקשרת ומזמינה אותי בעצמה.‬
‫היא התקשרה אליך והזמינה אותך. לך אתה ותגיד לי איך היא הייתה.‬
‫היא אמרה שהיא התקשרה אלייך, והקו תפוס כבר ארבע שעות.‬
‫ואתה מאמין לה?‬
‫למה שהיא תשקר?‬
‫כי היא שקרנית כפייתית, בדיוק כמו הילדים שלה.‬
‫אני לא חושב שזה נכון.‬
‫כמה זמן היא שיקרה לנו בנוגע לזה שהיא עושה סטנד-אפ?‬
‫ועל זה שסוזי שרברבית?‬
‫כשהיא התקשרה במהלך מסיבת יום ההולדת המזויפת של אית'ן,‬
‫היא אמרה שהיא בפראג, כשלמעשה, היא חזרה לניו יורק.‬
‫ובהחלט לא הייתי בטלפון במשך ארבע שעות.‬
‫אני לא מעריצה בת 14 שמתכננת לברוח ולהתחתן עם אלביס.‬
‫אולי יש בעיה בטלפון.‬
‫אין שום בעיה בטלפון. הייתי בבית כל היום עם הטלפון.‬
‫הייתי יודעת אם הייתה בעיה.‬
‫אולי השפופרת לא במקום...‬
‫השפופרת בהחלט במקום...‬
‫זה עדיין לא מוכיח שמישהו ניסה להתקשר.‬
‫שלום.‬
‫רוז! אני מנסה לתפוס אותך כבר ארבע שעות.‬
‫מידג' תופיע אצל גורדון פורד הלילה. יש לה כרטיסים בשבילכם.‬
‫תודה שהתקשרת אליי, ג'ואל.‬
‫אתם צריכים להיות שם ב-20:30. מתחילים ב-21:00.‬
‫בסדר, ג'ואל.‬
- ‫- שמונה וחצי. - תודה, ג'ואל.‬
‫אני אמור לשמוע אותך אומרת שתגיעי.‬
‫הלו?‬
‫רוז! סוף סוף! אני מנסה לתפוס אותך כבר שעות.‬
‫תקשיבי, מרים רצתה שאתקשר לוודא‬
‫שאת יודעת שהיא מופיעה ב"תוכנית של גורדון פורד" הערב.‬
‫אני יודעת, שירלי.‬
‫אם אמרו להגיע ב-20:30, אבל נראה לי שעדיף 20:15 ליתר ביטחון.‬
‫מחלקים הרבה דברים בחינם בשעה 20:15.‬
‫פריזבי, תחתיות לסירים, כוסות יין עם שדונים...‬
‫להתראות, שירלי.‬
‫הלו?‬
‫שלום, גברת וייסמן?‬
‫אלוהים, את אוהבת לדבר הרבה בטלפון.‬
‫לא הייתי בטל...‬
‫אין לי זמן. מיס מרים מנסה ליצור איתך קשר.‬
‫היא עומדת להיות מצחיקה הערב אצל גורדון פורד.‬
- ‫- יש לה כרטיסים בשבילכם. - למה את לוחשת?‬
‫יאנוש לא רוצה שאדבר איתכם יותר.‬
‫הוא אומר שאת ערפדית שמוצצת את דמנו.‬
‫זלדה? עם מי את מדברת?‬
‫זה לא קרה. ביי.‬
‫טוב, אז...‬
‫מדברת רוז וייסמן.‬
- ‫- תפסתי אותה. - סוף סוף, עברו שעות!‬
- ‫- מידג' ביקשה שנתקשר ונגיד לך... - שהיא תופיע בתוכנית.‬
‫כן, ושתגיעו לפני...‬
‫שמונה ורבע, אם אני רוצה פריזבי. שמעתי. תודה.‬
- ‫- כמה זמן יש לנו? - שעה.‬
‫בוא נלך.‬
‫אני לא מבינה למה לא ביקשת מאנטוניו שיזמין לנו מונית.‬
‫לא היו מוניות להזמין, רוז.‬
‫מובן שלא, לא נתת לו לשרוק במשרוקית.‬
- ‫- מה? - משרוקית המוניות.‬
‫כשהוא נושף במשרוקית, מופיעה מונית.‬
‫הן צריכות להיות שם כבר כדי לשמוע את המשרוקית.‬
‫המשרוקית לא קסומה.‬
‫אנטוניו לא קוסם. זאת לא נרניה!‬
‫אוי ואבוי.‬
‫עכשיו אנחנו יודעים למה לא היו מוניות מול הבניין.‬
‫כולן כאן.‬
‫צריך למצוא אור.‬
‫אני לא רואה אור. יש לך משרוקית?‬
‫שלום? איש המונית? יוהו!‬
‫סלח לי? למרכז רוקפלר 30?‬
- ‫- אין נסיעות. - למה לא?‬
- ‫- החלפת משמרת. - מה הוא אומר?‬
‫הוא לא לוקח נסיעות.‬
‫כי לא השתמשת במשרוקית.‬
‫הייתי מנסה את הרכבת התחתית, חבוב!‬
- ‫- סלח לי, אתה פנוי? - לא. זו החלפת משמרת.‬
‫סליחה, אנחנו צריכים מונית. היי, כמעט דרסת לי את הרגל.‬
- ‫- סלח לי, אתה פנוי? - לא.‬
‫סלח לי!‬
‫מונית!‬
‫סליחה, צריכים מונית.‬
‫החלפת משמרת, גברת.‬
‫אני לא מבינה למה כולכם מחליפים משמרת באותו הזמן.‬
‫איך אנשים יתניידו?‬
‫שלום. אתה פנוי? אנחנו נוסעים למרכז רוקפלר 30.‬
- ‫- שיהיה בהצלחה. - סליחה! אנחנו צריכים מונית.‬
- ‫אין לנו משרוקית. - מצטער, גברת.‬
‫סליחה, אנחנו צריכים מונית.‬
‫אני יודע שמחליפים משמרת...‬
- ‫- סלח לי... - לא.‬
‫הבת שלי עומדת להופיע בטלוויזיה.‬
- ‫- אשלם לך עשרה דולר כדי לא להחליף משמרת. - לא.‬
‫היא התקשרה, והטלפון היה פתוח. לא היה לי מושג.‬
‫אבל הנכדה שלי יכולה להגיע אליו עכשיו.‬
‫יש לי עשרה דולר אם לא תחליף משמרת.‬
‫לא, מצטער.‬
‫מערכות יחסים, מאז שבעלה עזב אותה והיא הפכה לקומיקאית.‬
‫קיוויתי שזה שלב חולף, אבל מסתבר ש...‬
‫עשרים דולר כדי להסיע אותנו בנוסף למחיר הנסיעה,‬
‫ואם מישהו מהמשפחה שלך זקוק לשיעורים פרטיים‬
‫באלגברה מתקדמת או במשוואות דיפרנציאליות‬
‫או ביקורת תיאטרון אוהדת ב"וילג' וויס",‬
‫אוכל לגרום לזה לקרות!‬
‫מה לא בסדר עם תעשיית המוניות?‬
‫הצעתי לאיש הזה כסף ושירותים...‬
‫הצעתי את טבעת הנישואין שלי, כלום.‬
‫ועדיין הוא... רגע, מה?‬
‫הוא הביט בי כמו משוגעת.‬
‫איך יכולת להציע את הטבעת שלך? היא הייתה שייכת לסבתא-רבתא שלי!‬
‫אייב, אל תנסה לשנות נושא.‬
‫זה נכס משפחתי. אין לה מחיר.‬
‫היא לא ענדה אותה.‬
‫היא תפרה אותה לפאה שלה שאף אחד לא יגנוב אותה.‬
‫אוטובוס! אני רואה אוטובוס! הלוואי שהייתה לנו משרוקית!‬
- ‫- חכה! - בבקשה, עצור את האוטובוס!‬
- ‫- חכה! - בבקשה, עצור עכשיו!‬
‫עצור! אל תזוז!‬
‫אנא המתן!‬
‫סלח לי, מר נהג אוטובוס! הבת שלי עומדת להופיע בטלוויזיה!‬
‫בסדר, חברים. תתכוננו לחלוקת הפריזבי של גורדון פורד!‬
‫מספרי המזל שלך הם: 46, 24, 11, 6, 5‬
‫בבקשה. סדר הבדיחות. יפה וברור. את מצליחה לקרוא את זה?‬
- ‫- כן. - אעביר את זה הלאה.‬
‫סוזי, שאדחה את ארוחת הערב עם של למחר?‬
- ‫- למה אני אוכלת ארוחת ערב עם של? - כי אמרת שתעשי זאת.‬
‫אני שונאת את של. בטלי את ארוחת הערב עם של.‬
‫אני מאמינה שזה הסדר הכי טוב בשבילך.‬
‫את מתעסקת עם הסדר, בדיוק כשאני אומרת לך שזה הכי טוב!‬
‫זה סדר טוב יותר. רגע!‬
‫אני צריכה לאכול ארוחת ערב עם של.‬
- ‫- בטלי את הביטול. - הארוחה שוב בתוכנית!‬
‫אלן שפרד. גיבור אמריקאי. אני נרגש לארח אותך.‬
‫אני נרגש להתארח.‬
- ‫- אני רואה שקיבלת את הסלסילה. - כן, היא גדולה.‬
‫רצינו שתוכל לראות אותה מהחלל.‬
‫אני מתנצל מראש אם יהיו בדיחות‬
‫על חייזרים ירוקים או שהמשפט "מדחפים למעלה!" ייזרק‬
‫מתישהו במהלך התוכנית.‬
‫תחתום על תמונה לאשתי, והכול ייסלח.‬
‫עשינו עסק. נתראה בחוץ.‬
- ‫- מייזל. - גורדון. שלום.‬
‫אני ממש נרגשת לקראת הערב.‬
‫מה את לובשת?‬
‫מה? שמלה? זו שאלה מכשילה?‬
‫היא נראית קצת מגונדרת.‬
‫לא יודעת. אני מופיעה ב"תוכנית של גורדון פורד".‬
‫נראה לי שזה מתאים.‬
- ‫- המופע שלך? - כן.‬
‫את לא עושה את המופע שלך.‬
‫אז את המופע של מי?‬
‫אני מקווה שלא את של באדי האקט. הצוות שלו עצבני.‬
‫תני לי להבהיר. את לא מופיעה כקומיקאית.‬
‫את מופיעה ככותבת.‬
‫כותבת?‬
‫תראי אם תוכלי לשאול סוודר לשים מעל השמלה.‬
‫סוזי.‬
‫מר פורד.‬
‫מר פורד. מר פורד, סוזי מאירסון. המנהלת של מידג'.‬
‫אני יודע מי את.‬
‫תקשיב, הלקוחה שלי הייתה תחת הרושם שהיא מופעה בתוכנית הערב.‬
‫באמת? מי נתן לה את הרושם הזה?‬
‫אתה. אתה נתת לה את הרושם הזה.‬
‫אמרתי שהיא תהיה בתוכנית, וזה יקרה.‬
- ‫- אבל לא בתור קומיקאית. - לא.‬
‫אבל היא קומיקאית.‬
‫לא כאן. כאן היא כותבת.‬
‫היא תתארח בתור כותבת.‬
‫מה זה אומר? היא תעלה ותחטוף טחורים?‬
‫זה אומר שאציג אותה כאחת מהכותבים שלי,‬
‫אשאל שאלות, היא תענה עליהן, וזהו.‬
- ‫- למה? - למה מה?‬
‫למה אתה מארח אותה ככותבת? מי שם זין על זה?‬
‫זה יהיה קטע אנושי.‬
‫כמו כשפנדה ממליטה בגן חיות, רק פחות חמוד.‬
‫היא לא דוב פנדה.‬
‫היא לא צריכה להיות בתוכנית בכלל. אוכל לארח את מל.‬
‫הוא באמת נראה כמו דוב פנדה, אז זה יותר טוב.‬
- ‫- גורדון... - אאחר לסט.‬
‫נתראה שם בחוץ. או שלא.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫מייק!‬
- ‫- מייק! - אלוהים! מה? מה, סוזי?‬
‫מה לאלף עזאזל?‬
‫הוא אמר שהיא מופיעה בתוכנית, ועכשיו היא לא.‬
‫היא לא? היא על הלוח.‬
‫אתה לא מפיק את זה? למה אתה לא יודע כלום?‬
‫למה היא כאן אם היא לא בתוכנית?‬
‫היא תהיה בתוכנית, אבל היא תופיע כדוב פנדה.‬
‫סליחה, מה? כאילו, בתחפושת?‬
- ‫- דוב פנדה מטפורי. - אני לא יודע מה זה אומר.‬
‫זה קשקוש, זה מה שזה!‬
‫גורדון מחליט את ההחלטות הגדולות.‬
‫הוא אומר שהוא רוצה לראיין אותה ככותבת.‬
‫מה זה אומר? היא תעלה ותחטוף טחורים?‬
‫זה מה שאני אמרתי!‬
‫זה נשמע כמו חרא טהור.‬
‫תקן את זה, מייק.‬
‫אבדוק מה אוכל לעשות.‬
‫תקן את זה עכשיו!‬
‫אמרתי שאבדוק מה אפשר לעשות!‬
‫עוד דקה, גבירותיי ורבותיי.‬
- ‫- מה זה? - הצעה של הרגע האחרון לשורה הפותחת.‬
‫יותר טוב. תן את זה לטדי.‬
‫נראה שיש בלבול בנוגע למקומה של מידג' בתוכנית.‬
‫אל תתערב.‬
‫אני מעורב! אני המפיק שלך.‬
‫שיניתי את זה לקטע של עניין אנושי. ריאיון מהיר.‬
‫בסדר. אבל אני...‬
‫התוכנית מתחילה, מייק.‬
‫הבמה הזו לא תאייש את עצמה.‬
‫...פחות מדקה לשידור.‬
‫יש לנו תוכנית נפלאה הערב.‬
‫אנחנו עומדים להתחיל, אז תשמרו על האנרגיה הזאת.‬
‫התוכנית משודרת בשידור חי...‬
‫רוז! אייב! אייב! לכאן!‬
‫שירלי! איפה מויש?‬
‫הוא על משככי כאבים. הוא חשב שהוא אווה פרון,‬
‫אז השארתי אותו בבית. קחו, הבאתי לכם פריזבים.‬
‫רוז! אייב!‬
- ‫- היי! - היי!‬
‫שמרו מעברים פנויים.‬
‫ואם עליכם לצאת, אנא עשו זאת בשקט.‬
‫יציאות החירום נמצאות בשני הצדדים מאחור.‬
‫חוץ מזה, עשו הרבה רעש‬
‫ותראו לגורדון שאתם שמחים להיות פה!‬
‫יופי. הנה זה מתחיל!‬
‫הרבה מחיאות כפיים! וחמש, ארבע, שלוש...‬
‫גבירותיי ורבותיי, אתם צופים ב"תוכנית של גורדון פורד"!‬
‫אורחי הערב: האסטרונאוט אלן שפרד,‬
‫הסנסציה מברודוויי, קרול ברנט,‬
‫וביקור מיוחד של כותבת של גורדון פורד!‬
‫קבלו אותו, גורדון פורד!‬
- ‫- מר שפרד? - בסדר. אני מוכן.‬
‫בהצלחה, גברת.‬
‫תודה. טוב שחזרת לכדור הארץ.‬
‫גורדון פורד הוא גאון!‬
‫מישהו מתבייש‬
‫זה לא רציני, לא איתי‬
‫אינך יכול לראות‬
‫שאני נבוכה בדיוק כמוך?‬
‫ואני יכולה להבין את נקודת מבטך‬
‫תמיד הייתי ביישנית‬
‫אני מודה, אני ביישנית‬
‫אינך יכול לנחש שהביטחון העצמי הזה‬
‫הוא מסכה שאני עוטה בביישנותי?‬
‫ואתה יכול להיות בטוח‬
‫שעמוק בפנים אני צנועה‬
‫אף שכמה ממכריי עלולים להכחיש זאת‬
‫בתוכי אני שקטה וטהורה...‬
‫עד כמה שהלילה הזה גרוע, ממש נהניתי מהאגוזים של אלן שפרד.‬
‫מידג'? שלום, מידג'? את מידג'?‬
‫זאת מידג'.‬
‫נהדר, תודה.‬
‫מידג'? היי. אני שזיף.‬
‫אני יודעת. זה שם של פרי, אבל זה מה יש.‬
‫אפשר לעזור לך, שזיף?‬
‫לא, אני כאן כדי לעזור לכן.‬
‫אני מנהלת הבמה שלך הערב.‬
‫מה זאת אומרת "מנהלת הבמה שלי"?‬
‫מנהל הבמה האמיתי מנהל את התוכנית האמיתית,‬
‫אז מינו אותי לנהל אותך.‬
‫את לא מפינת האבדות והמציאות בזירת ההחלקה על הקרח?‬
‫לא היום!‬
‫שנלך?‬
‫אז בוא נסיים עם זה, בנאדם‬
‫תתחיל עם הכיף, בנאדם‬
‫חסר לי אדם אחד...‬
‫לגברת חסר אדם אחד...‬
‫ביישן‬
‫קרול ברנט, גבירותיי ורבותיי.‬
‫פשוט פנטסטי, קרול. אני לא יכול לחכות לדברים הבאים שתעשי.‬
‫מייד נשוב אחרי מילה מנותן החסות שלנו.‬
‫ירדנו מהאוויר!‬
‫חכי כאן.‬
‫בסדר, מכאן.‬
‫את צריכה לשבת על שרפרף? הספה ממש שם.‬
‫הספה לאורחים אמיתיים בתוכנית האמיתית.‬
‫אסור לי לקבל תמיכה לגב.‬
‫השרפרף עדיין מופיע בתוכנית. את עדיין יכולה להצחיק אותם.‬
‫זה לא חייב להיות גרוע לגמרי. אז ציצי ה...‬
- ‫- לא. - בסדר.‬
‫כותבת על השרפרף.‬
‫את בצד שמאל, כדי שגורדון יוכל לחזור לשולחן שלו מהר ככל האפשר.‬
‫הבנתי.‬
- ‫- בסדר. - תודה.‬
‫תראי אותה שם! רוז, תראי! זאת מרים!‬
‫מידג', לכאן!‬
‫מרים, מצאתי את אימא שלך.‬
‫השפופרת הייתה פתוחה!‬
‫הלכתי הביתה ולקחתי אותה!‬
‫נסענו באוטובוס. זה היה מפחיד.‬
‫זאת אשתו לשעבר.‬
‫ואנחנו חוזרים בעוד חמש, ארבע, שלוש...‬
‫חזרנו.‬
‫אתם צופים ב"תוכנית של גורדון פורד", ואני עדיין גורדון פורד.‬
‫עד כמה שהייתי רוצה לקחת קרדיט‬
‫על כל מה שקורה כאן, אני לא יכול.‬
‫ישנו צבא של גברים ונשים שעובדים קשה במשרדים שמאחורינו‬
‫כדי שאוכל לצאת הנה ולהיראות שנון.‬
‫חשבתי שאולי תרצו לפגוש אחת מהן הערב.‬
‫הייתם רוצים?‬
‫אז קבלו יחד איתי ל"תוכנית של גורדון פורד"‬
‫את כותבת הבית שלנו.‬
‫גבירותיי ורבותיי, תכירו את מידג'.‬
- ‫- שלום, מידג'. - שלום.‬
‫את נמצאת בתוכנית כבר חמישה חודשים,‬
‫אז חובה לשאול את השאלה שמעניינת את כולם.‬
‫במילים שלך, מה את חושבת על הבוס?‬
‫הוא נפלא, גורדון.‬
- ‫- נאה? - מאוד.‬
- ‫- מקסים? - כמו נסיך.‬
‫להטוטן מיומן? טוב עם ילדים?‬
‫כל התשובות נכונות.‬
‫מידג' היא אחת משישה כותבים בצוות הכותבים שלי.‬
‫יכול להיות שאתם תוהים,‬
‫מה בדיוק כותבי טלוויזיה עושים?‬
‫בכל בוקר הם מתאספים בחדר הכותבים,‬
‫יש להם בייגל וקפה, הם קוראים עיתונים,‬
‫מעמידים פנים שהם משחקים פוטבול,‬
‫ואז, בערך עכשיו,‬
‫הם מתחילים לחשוב על המונולוג לערב.‬
‫תמיד מוכנים.‬
‫אני מרגיש את עינייך שורפות חור בראש שלי.‬
‫מזלך שאני לא בוהה בביצים שלך.‬
‫אז מידג', ככותבת הבית שלנו, הרשי לי לשאול,‬
‫מה ההבדל בין כותב גבר לכותבת אישה?‬
‫בזמן שאת חושבת, בואו נפגוש את האחרים.‬
‫ג'רי, סובב את המצלמה.‬
‫גבירותיי ורבותיי, אלה ראלף אמרסון, ססיל גריל,‬
‫אדם פורטנוי, מל רובנס והכותב הראשי שלי, אלווין בלנק,‬
‫כותבי התוכנית שלי.‬
‫להקת הגברים השמחים שלי.‬
‫שלום.‬
‫סובב את המצלמה בחזרה.‬
‫בסדר, איפה היינו?‬
‫נכון, ההבדלים בין כותבים גברים לכותבות נשים.‬
‫נשים כותבות הרבה יותר בדיחות על סוסים, גורדון.‬
‫ועל הרעלת הבעלים שלנו.‬
‫ואנחנו רוצות חיבוק אחרי שאנחנו מעלות הצעה.‬
‫בסדר. כעת נעבור לחסויות.‬
- ‫- מה? - מה?‬
- ‫- צאו לפרסומת. - איזו פרסומת?‬
‫מצאו פרסומת.‬
‫זה הכול?‬
‫תשאירי להם טעם של עוד.‬
‫אנחנו יוצאים לפרסומות, גבירותיי ורבותיי.‬
‫תישארי על השרפרף.‬
‫נשארו לך עוד ארבע דקות לקטע.‬
‫סיימנו. יצאתי לפרסומות.‬
‫אני יודע. לא היית אמור לעשות את זה.‬
‫רק בעוד ארבע דקות.‬
- ‫- אז יצאתי מוקדם. - מוקדם בארבע דקות!‬
‫פשוט אסיים את התוכנית אחרי הפרסומת.‬
‫יש לך ארבע דקות אחרי הפרסומת.‬
- ‫- אתה מקשיב? אני כל הזמן אומר את זה. - אני אאלתר.‬
‫במשך ארבע דקות? מי אתה, מיי ווסט?‬
- ‫- מה אתה רוצה ממני? - אני רוצה ארבע דקות.‬
‫תוכן. תעלה כותב אחר. תראיין את מנהל הבמה.‬
‫תראיין את שזיף. מה שזיף עושה פה, לעזאזל?‬
‫בחיים לא יוצאים לפרסומות כל כך מהר.‬
‫נותרו להם שלוש דקות ו-56 שניות לקטע הזה.‬
‫אני מתזמנת הכול.‬
‫מה היא עושה על שרפרף?‬
‫הכול התנקם בנו.‬
‫מה עשית?‬
‫למה הכול באשמתי באופן אוטומטי... בסדר, זו הייתי אני.‬
‫ביקשתי מחברה שתדבר עם גורדון שיכניס אותה.‬
‫כיוון שהוא תינוק שמונע רק על ידי אגו ושק אשכים דקיק,‬
‫הוא העיף אותה מהסטנד-אפ לשרפרף.‬
‫ואז היא הצחיקה את הקהל,‬
‫אז אני מנחשת שהוא חרבן בחיתול.‬
‫בסדר. אעשה עוד ארבע דקות של עבודת שרפרף. אתה מרוצה?‬
‫היא מצחיקה, גורדון. אתה זה ששכר אותה מלכתחילה‬
‫כי חשבת שהיא מצחיקה.‬
‫עוד ארבע דקות אחרי הפרסומות.‬
- ‫- אבל... - מידג', בבקשה.‬
‫עוד ארבע דקות, ואז נוכל ללכת להשתכר או לישון‬
‫או להתנגש עם האוטו בקיר.‬
‫אולי אעשה את שלושתם בעצמי.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
- ‫- ארצ'י. אני כאן. - סוף סוף.‬
‫פספסתי? מה היא עשתה?‬
‫היא ישבה על שרפרף.‬
‫יופי. היא יודעת לעשות את זה. היי, אנחנו נשואים.‬
- ‫- מרים. - מרים, לכאן.‬
‫מרים, אני חייב לומר,‬
‫שאף ששום מילה חשובה לא יצאה מפיך,‬
‫זה עדיין מאוד מרגש לראות אותך יושבת על השרפרף הזה.‬
‫תודה, אבא.‬
‫מרים.‬
‫את יודעת שתוכלי להיכנס להיריון אם תכרעי ככה.‬
‫אמרתי לך את זה פעם אחת, ואת לא נותנת לי לשכוח את זה.‬
‫כי זה היה מטורלל.‬
‫אני רק רוצה שתדעי, מאוד התרגשתי‬
‫שכל כך הרבה אנשים הזמינו אותי לבוא הנה הערב.‬
‫טוב, זה אמור היה להיות ערב גדול בשבילי.‬
‫לא רציתי שתפספסי אותו.‬
‫"אמור היה"?‬
‫זה מה שהוא. זה ערב גדול בשבילי.‬
‫הם רוצים שתחזרי למקום?‬
‫זו שאלה, שזיף?‬
‫לא.‬
‫נתראה אחר כך, אימא.‬
‫מידג'! ברט!‬
‫אנחנו חוזרים בעוד שתי דקות. אנא הישארו במקומותיכם.‬
‫נוכל לריב על זה מחר. כלומר, אלה עוד ארבע...‬
‫שרפרף. לשרפרף!‬
‫מייק, אפשר לדבר עם סוזי רגע?‬
‫שנייה אחת. פשוטו כמשמעו.‬
‫מה קורה פה? את חושבת?‬
‫נראה שאת חושבת או שיש לך אבן בכליות.‬
‫סוזי, יש לי עוד ארבע דקות. ארבע דקות.‬
‫טוב.‬
‫ארבע דקות. שמעת?‬
‫כן. ארבע דקות.‬
‫ארבע דקות.‬
- ‫- ארבע דקות. יש לך ארבע דקות. - ארבע.‬
‫אחטיף לך אגרוף באף. לא אכפת לי איך זה ייראה בטלוויזיה.‬
‫אני חושבת לעשות משהו, סוזי.‬
‫משהו פזיז שעלול להסתיים רע מאוד עבור שתינו.‬
- ‫- כן? - זה יכול להרוס אותנו.‬
‫בהחלט אותי, ואותך בעקבותיי.‬
‫טוב.‬
‫אני פשוט...‬
‫שישים שניות.‬
‫מה דעתך?‬
‫התחלת את הקריירה שלך כשעלית על במה‬
‫שלא אמרו לך לעלות עליה‬
‫ואמרת כל מיני שטויות שאיש לא רצה שתגידי, אז...‬
‫ציצי הרימי.‬
‫תחגור חגורה, מייקי.‬
‫שלושים שניות. כולם לחזור למושבים, בבקשה.‬
‫אני רוצה שתדע שלא התכוונתי לאלץ אותך.‬
‫קיוויתי שתרצה לארח אותי יום אחד.‬
‫זה לא אישי, זה פשוט...‬
‫זה לא טופל היטב.‬
- ‫- ואת מכירה את הכלל. - אני מכירה.‬
‫ואנחנו חוזרים בעוד חמש, ארבע, שלוש...‬
‫פשוט מעולם לא הייתי טובה בציות לכללים.‬
‫חזרנו עם הכותבת שלנו.‬
‫מידג', משהו מציק לי מאז שהצטרפת אלינו.‬
‫הקפה בחדר הכותבים הרבה יותר טוב‬
‫מזה שבמטבחון. למה?‬
‫אין לי מושג, גורדון.‬
‫כי תשמע משהו מצחיק, אני לא באמת כותבת.‬
‫מה?‬
‫אני קומיקאית.‬
‫רק העמדתי פנים שאני כותבת כדי שיהיו לי שירותים במרכז העיר.‬
‫אז למה שלא אקום ואעשה את מה שבאתי הנה לעשות?‬
‫לאן את הולכת?‬
‫עוד נגלה.‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבותיי.‬
‫מה שקורה כאן הוא חטיפה יהודית.‬
‫אין מטוסים מעורבים,‬
‫אין דרישה לנסוע לקובה,‬
‫הדרישה היחידה שלי היא ארבע דקות שידור וטרמפ לרופא כשאזדקן.‬
‫זה מה שנחמד ביהודים, אנחנו חוטפים רק שיחות.‬
‫אז אני לא אמורה להיות פה עכשיו ולדבר איתכם.‬
‫הפרתי כלל די גדול כשעזבתי את השרפרף ההוא.‬
‫אבל לאחרונה אני עושה הרבה דברים שאני לא אמורה לעשות.‬
‫כמו להפוך לקומיקאית. זה הפתיע את כולם.‬
‫במיוחד אותי.‬
‫הייתי רק רעיה ואימא באפר ווסט סייד.‬
‫אפר ווסט סייד? באמת?‬
‫ההורים שלי נמצאים בקהל הערב.‬
‫תשוו הערות על מצב החניה.‬
‫לאבא שלי יש תאוריית קונספירציה שלמה.‬
‫זו לא תאוריה. יש הרבה יהודים באפר ווסט סייד‬
‫והרבה פחות מקומות חניה. תעשה אחת ועוד אחת.‬
‫אז הייתי רק רעיה ואימא, ויום אחד בעלי עזב אותי.‬
‫ביום כיפור.‬
‫היום הקדוש שבו יהודים צמים כדי לכפר על חטאיהם.‬
‫זה היום שבו הוא בחר לעזוב אותי. בשביל המזכירה שלו.‬
‫אני לא מאשימה אותו. היו לה סוכריות בתיק.‬
‫אני מודה, המצב היה ממש נורא לזמן מה.‬
‫אבל אז השמש שקעה, ויכולתי לאכול שוב.‬
‫פתאום הייתי רווקה. לא חינכו אותי לזה. לא ידעתי מה לעשות.‬
‫אז שתיתי כמות אדירה של יין מנישביץ,‬
‫דידיתי על במה, תפסתי מיקרופון,‬
‫ובאותו הרגע הכול השתנה.‬
‫גיליתי מה ההרגשה כשאנשים מקשיבים לי.‬
‫טוב, לא גברים, אבל אנשים אחרים.‬
‫טוב, לא אימא שלי, אבל כל השאר.‬
‫טוב, לא הילדים שלי, הבחורים שיצאתי איתם,‬
‫מעסיקים, עמיתים לעבודה, הקצב החדש... אבל זרים. זרים מתים עליי.‬
‫כן.‬
‫איך לעזאזל הגעת לשם?‬
‫אני קסום.‬
‫למעשה, עליי להיות אסירת תודה שבעלי בגד בי‬
‫עם זו שהוא בגד איתה, כי היא הייתה,‬
‫כמו שאומרים בכתב העת הרפואי האמריקאי, אידיוטית.‬
‫ואני לא אומרת את זה רק כי היא שכבה עם בעלי.‬
‫אני אומרת את זה כי ראיתי אותה שואלת עציץ פלסטיק‬
‫במשרד אם הוא רוצה קצת מים.‬
‫ואז חיכתה לתשובה.‬
‫במשך עשר דקות שלמות.‬
‫ואז ניגשה לקנקן הקפה ושאלה למה הצמח כעס עליה.‬
‫אז כשבעלך עוזב אותך בשביל זה, זה מרכך את המכה.‬
‫זו הרגשה טובה שאחרי המסיבה הראשונה שלהם יחד,‬
‫אנשים שואלים, "מה הוא חשב לעצמו?‬
‫"היא התנצלה בפני המאפרה בכל פעם שכיבתה סיגריה".‬
- ‫- אתם עשיתם את זה? - כן.‬
‫מהמסיבה.‬
‫אני רווקה כבר זמן מה.‬
‫די הרבה זמן.‬
‫אם אתחתן שוב,‬
‫אימי תצטרך לנהל איתי שוב את "השיחה" כדי לרענן את זיכרוני.‬
‫למעשה, אני לא בטוחה אם מערכת יחסים קבועה‬
‫היא אפשרות בשבילי יותר.‬
‫כלומר, אני עובדת בלילה,‬
‫אני חוזרת הביתה מסריחה מסיגריות ואלכוהול‬
‫עם אודם על הצווארון. שלי.‬
‫והגברים בחיי כבר אינם בני זוג או מאהבים.‬
‫הם קטעים.‬
‫חומר למופע שלי.‬
‫אם הם מתנשקים בקול רם או שיש להם כינויים לאיברי הגוף שלהם,‬
‫כמו כפות הרגליים שלהם. בחייכם, אנחנו מוכרים פה סבון.‬
‫אם יש לנו ויכוח ביום שישי,‬
‫אשחזר אותו במוצ"ש בפני החברה הסודית שלי,‬
‫שתמיד לצידי ותמיד תחשוב שאוכל למצוא מישהו טוב יותר.‬
‫חוץ מזה, אני מגיעה עם ילדים. שניים. בן ובת.‬
‫השמות שלהם על קצה הלשון שלי.‬
‫אנחנו בית יהודי,‬
‫אז בני נימול שבוע אחרי לידתו.‬
‫הטראומה של בתי תצטרך לחכות עד שתהיה גדולה מספיק‬
‫לצאת לקניות עם אימא שלי.‬
‫טוב, זה הוגן.‬
‫אני יודעת שבגלל המצב שלי,‬
‫בתי תגדל אחרת ממני.‬
‫היא תהיה קשוחה יותר. עצמאית יותר.‬
‫זו מילה מפחידה, "עצמאית". במיוחד לנשים.‬
‫זו לא מילה שהיינו אמורות להכיר.‬
‫לא אני. לא אימא שלי.‬
‫אבל אני לבדי עכשיו.‬
‫אז אם אני רוצה להחליף גלגל, ברור שמישהו אחר יעשה את זה.‬
‫אני עצמאית, לא אידיוטית.‬
‫לא דיברתי עם עציץ פלסטיק כבר חודשים.‬
‫הילדים שלי. אלוהים, אני מבטיחה שאצליח להיזכר בשמותיהם.‬
‫אני חושבת שזה בלתי נמנע שהם ישנאו אותי כשיגדלו.‬
‫כמו כל הורה, אני מבלה לילות נטולי שינה ומדמיינת‬
‫מה הילדים שלי יגידו עליי לפסיכיאטרים שלהם.‬
‫נכון? את עשית את זה.‬
‫"היא לא הייתה בבית. היא פספסה את משחק הבייסבול שלי".‬
‫"היא הכריחה אותי להקשיב למופע שלה במשך שבוע‬
‫"ואז הכריחה אותנו להטריד אותה במשך שלוש שעות כדי שיהיו לה תשובות מוכנות.‬
‫"והמשקאות שלנו היו מדוללים".‬
‫לכן אני צריכה להיות מאוד מפורסמת.‬
‫אם את באמת מפורסמת, כולם אוהבים אותך.‬
‫לפחות עד קריאת הצוואה שלך.‬
‫שמעתי סיפור על מרי מרטין, כוכבת ברודוויי.‬
‫הנהג שלה חלה, היא נאלצה לקחת מונית‬
‫לתיאטרון שהופיעה בו.‬
‫היא נכנסה, ונהג המונית שאל אותה לאן לנסוע.‬
‫לא היה לה מושג.‬
‫שום מושג איפה התיאטרון או איך הוא הוא נקרא.‬
‫היא מפורסמת מכדי לדעת.‬
‫היא כ"כ מפורסמת, שבסוף מישהו ישים לב‬
‫שהיא נעדרת ויבוא למצוא אותה. היא רק צריכה להישאר במקום.‬
‫זה סוג התהילה שאני רוצה.‬
‫שלעולם לא אצטרך לדעת מי אני או לאן אני הולכת.‬
‫שיום אחד בוב הופ ייגש אליי במסעדה ויאמר,‬
‫"היי, אני בוב הופ. את בטח לא זוכרת אותי".‬
‫ואז אומר, "אני זוכרת. אני אזמין עוף".‬
‫אני רוצה חיים גדולים.‬
‫אני רוצה לחוות הכול.‬
‫אני רוצה להפר כל חוק שיש.‬
‫אומרים ששאפתנות היא תכונה לא מושכת באישה. אולי.‬
‫אבל אתם יודעים מה באמת לא מושך?‬
‫לחכות שמשהו יקרה.‬
‫לבהות מהחלון ולחשוב שהחיים שאת אמורה לחיות נמצאים בחוץ,‬
‫אבל לא להיות מוכנה לפתוח את הדלת ולקחת אותם,‬
‫גם אם מישהו אומר לך שאינך יכולה.‬
‫פחדנות היא תכונה חמודה רק ב"קוסם מארץ עוץ".‬
‫אית'ן ואסתר. ידעתי שאיזכר בסוף.‬
‫הייתם קהל מדהים.‬
‫אני רוצה להודות לכם, אני רוצה להודות לגורדון פורד,‬
‫והכי חשוב, אני רוצה להודות ל"ברגדורף גודמן"‬
‫מעומק ליבי. תודה ולילה טוב.‬
‫חבל שהיא לא לבשה שמלה אחרת.‬
‫עשית את זה, מרים!‬
- ‫- לא ייאמן. - לא ייאמן.‬
‫אל תעמדי שם ככה. בואי הנה, מייזל. קדימה.‬
‫שבי בזה הרגע.‬
‫מאיפה זה הגיע, לכל הרוחות?‬
‫זה תמיד היה שם, גורדון. רק היית צריך לבקש.‬
‫זה היה נהדר. ממש נפלא.‬
‫ואני חייב לומר, אני מסכים איתך. את בהחלט לא כותבת.‬
‫זה הדבר הכי נחמד שאמרו לי.‬
‫טעמתי ממה שבישלתי.‬
‫ידעתי שהאישה הזו מצחיקה, אבל לא ידעתי כמה מצחיקה.‬
‫אני אסירת תודה שלא כיביתם את המצלמות.‬
‫כיבינו. תוכלי לשחזר את זה, כן?‬
‫בהחלט.‬
‫חברים, אני לא חושב שהציגו לכם כמו שצריך‬
‫את האישה המאוד מצחיקה הזו,‬
‫ואני אתקן את זה ברגע זה.‬
‫גבירותיי ורבותיי, בהופעתה הראשונה, אך בהחלט לא האחרונה‬
‫ב"תוכנית של גורדון פורד", הרשו לי להציג,‬
‫את גברת מייזל הנהדרת, הקסומה והמופלאה.‬
‫זו האימא של הנכדים שלי.‬
‫זו אשתי לשעבר.‬
‫את מפוטרת.‬
‫שישה חודשים קודם‬
‫זכרי, בלתי מובן.‬
‫זה לא הגיוני.‬
- ‫- את רוצה שאלמד אותך להיות מפורסמת? - אולי אחרי שאתה תלמד.‬
‫זו לא ההתנהגות של מישהי‬
‫שאכלה חסילונים בחינם כל הלילה.‬
‫אם מישהו מבקש חתימה, הוא צריך להצליח לקרוא את שמך.‬
‫לא. לא נכון.‬
‫אם יצליחו לקרוא את שמך, הם ירגישו מרומים.‬
‫הם ידעו שאת אמיתית ושלמדת בבית ספר.‬
‫שאת יכולה לכתוב צ'ק.‬
‫בסדר, הנה. מה דעתך?‬
‫מה זה?‬
‫החתימה שלי.‬
‫אני רואה לפחות שלוש אותיות בבירור. שוב פעם.‬
‫מי לימד אותך להיות מפורסם?‬
- ‫- נולדתי מפורסם. - אני רואה.‬
‫צפתי במורד היאור בתיבה‬
‫עם צבעי שמן ועיתונים על עסקי השעשועים.‬
‫זה סיפור נפלא.‬
‫המצאתי אותו בעצמי.‬
‫רוצה לשמוע את הסיפור על הארבה שרוקד סטפס?‬
‫רוצה עוד משהו?‬
- ‫- יש עוד משהו? - רק חשבון.‬
‫תודה על הסעודה.‬
‫אין בעד מה.‬
‫זה היה ערב נפלא.‬
‫אני מסכים.‬
‫עוד יורד שלג?‬
‫אם כן, לא יהיו מוניות.‬
‫הרכבות לא יהיו סדירות.‬
‫ייתכן שתצטרכי לחפש מקלט בקרבת מקום עד שיתבהר.‬
‫כבר חיפשתי מקלט קודם.‬
‫עכשיו אני צריכה ללכת לווידוי בבוקר.‬
‫התא האחרון משמאל יודע עברית.‬
‫נו, מה דעתך על זה?‬
‫יפה. זה פחות או יותר סנסקריט.‬
‫בסדר. עכשיו נעבוד על התעלמות מאנשים‬
‫שאת מכירה ושעומדים במרחק‬
‫מטר ממך. כל המפורסמים עושים זאת.‬
‫מה גורם לך להיות בטוח כל כך שאהיה מפורסמת ממש?‬
‫סתם תחושת בטן.‬
‫ראיתי אותך מופיעה. ראיתי אותך בורחת מפשיטה משטרתית.‬
‫אז בריחה ודיבור.‬
‫יש לך כישורים רבים.‬
‫נראה לי שמחוך ההופעות שלי סובב את ראשך.‬
‫סובבת את ראשי כבר מזמן.‬
‫זו הסיבה שאני ממשיך לסובב ימינה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני מקווה שאתה צודק, כי אין לי תוכנית חלופית.‬
‫כל הביצים שלי בסל אחד גדול.‬
‫הרשי לי.‬
‫אני אוהבת גברים שגונבים ממני אוכל.‬
‫"אור הזרקורים מחכה לך במרכז הבמה,‬
‫"את רק צריכה לגשת ולקחת אותו.‬
‫"ברגע שתעשי זאת, כולם ידעו מי את.‬
‫"הם יכירו את שנינותך,‬
‫"את האינטלקט שלך, את החיוך שלך,‬
‫"את עינייך הגדולות ומלאות ההבעה.‬
‫"הם לא יעמדו בפני הקסם שלך..."‬
‫זה בטח כתב מאוד קטן.‬
‫"הם ייפלו לרגלייך‬
‫"ויסגדו לך ולמחוך ההופעות שלך."‬
‫אפשר לראות מה כתוב שם?‬
‫אם יראו שאת יודעת לקרוא, לא תוכלי להיות מפורסמת.‬
‫"מספרי המזל שלך הם 46, 24, 11, שש וחמש."‬
‫הכול תלוי איך קוראים את זה.‬
‫תזכרי מה שאני אומר.‬
‫בקרוב מאוד, בעתיד הלא רחוק,‬
‫את תשלמי על האוכל הסיני.‬
‫בשבוע של ה-24 את נוסעת לאורלנדו ולפאלם ביץ'. אין פה גמישות.‬
‫ואז יש לך שיקגו, מיניאפוליס, ואולי וגאס לשבועיים.‬
‫מקומות כל כך רחוקים זה מזה. הרבה נסיעות.‬
‫צ'ארו הציעה את המטוס שלה.‬
‫אז זה בסדר. מה לגבי הארמון?‬
‫אנחנו עוד עובדות על הארמון. הם עדיין מדברים על דצמבר.‬
‫אני לא רוצה להיות בלונדון בחגים.‬
- ‫- אני יודעת. - ארצה להיות בניו יורק בחגים.‬
‫העברנו את המסר.‬
‫אני אף פעם לא בניו יורק בחגים, והשנה אני כן רוצה להיות.‬
‫הבנתי. ניו יורק בחגים. נקודה.‬
‫אבל אם זה הזמן היחיד שמתאים, אז בסדר.‬
‫הם אומרים שלא יוכלו לעשות דבר בנוגע לרעש.‬
‫הם מקפצים כבר שעות שם למטה.‬
‫זה כאילו רובי קילר עברה לגור שם.‬
‫אדפוק על הדלת ואבדוק.‬
‫תגיד להם שיוקו מתלוננת. זה ישתיק אותם.‬
‫עכשיו, לפני שניפרד, מה אני עושה ביום שלישי?‬
‫כלום.‬
‫אנחנו מנסות לקבוע שם משהו?‬
‫לא, אבל את עובדת ביום ראשון, שני ורביעי. את נוסעת ביום חמישי.‬
‫אבל מה עם יום שלישי?‬
‫את יכולה לנוח ביום שלישי.‬
‫אני אעשה כמה טלפונים.‬
‫את לוחצת פה, מעלה את התפריט,‬
‫גוללת אל הסמל של המעטפה, לוחצת ואז כותבת את ההודעה.‬
‫למה שלא אתקשר אליהם?‬
‫לפעמים עדיף מסרון.‬
- ‫- מתי? - כשאת מאחרת.‬
‫אני יכולה להתקשר.‬
‫זה משהו נחמד שהטלפון עושה, כמו לצלם תמונות.‬
- ‫- המצלמה שלי מצלמת. - ואם היא לא עלייך?‬
‫אני זוכרת את הרגע.‬
‫הטלפון גם מצלם וידאו.‬
‫יש לו צפנים גרעיניים? אוכל להפציץ מישהו?‬
- ‫- את לא יכולה. - אוכל לתקשר עם חייזרים?‬
‫לא. ללמד אותך לכתוב מסרון?‬
‫אתה יכול לנסות.‬
‫את גוללת למספר ולוחצת עליו עד שאת מוצאת את האות שחיפשת.‬
‫תיהנה מהטלפון, פרנקלין.‬
‫רגע, יש לי פה חרא בכל מקום.‬
‫חרא מילולי או מטפורי?‬
‫המנקה הזיזה הכול.‬
‫לא מוצאת את משקפי הטלוויזיה.‬
‫חפשי בתיבה שעל שולחן הפרחים.‬
‫אל תעמידי פנים שאת יודעת הכול.‬
‫התיבה על שולחן הפרחים.‬
‫את לא יודעת הכול.‬
‫היא לא הזיזה אותם. היא בחיים לא מזיזה.‬
‫תסתכלי בתיבה על השולחן.‬
‫את יודעת, להיות במרחק של יבשת ממך זה לא מספיק רחוק.‬
‫מצאת אותם?‬
‫לא.‬
‫המכשיר שלך הקליט כמו שצריך?‬
‫כן. תיקנתי אותו.‬
‫בדקת אותו?‬
‫בדקתי, זה עובד.‬
‫תזכירי לי מה קרה אתמול?‬
‫העיפו את הבחור שלא ידע‬
‫איזו דמות דני בונדוצ'י שיחק ב"משפחת פרטרידג'".‬
‫לא הייתי יודעת את זה.‬
‫זה דני, אלוהים אדירים.‬
‫זה אצלך?‬
‫אצלי. זה אצלך?‬
‫זה אצלי. אני מכניסה אותה.‬
‫אני מכניסה אותה.‬
- ‫- עדיין מכניסה. - זה בפנים.‬
‫גם שלי בפנים.‬
‫אל תלחצי לפניי.‬
‫בכל פעם מחדש, לעזאזל.‬
‫כי אנחנו צריכות לשמוע את התשובות באותו הזמן.‬
‫אני יודעת.‬
‫ואם תקדימי אותי, תשמעי את התשובה לפניי.‬
‫אני יודעת, לעזאזל!‬
‫נלחץ באותו הזמן, אלוהים.‬
‫יכולנו לצפות בכל התוכנית עד עכשיו.‬
‫סוזי, קיבלת את הציפור שלי?‬
‫האדומה? היא מהממת. מעולם לא ראיתי משהו כמוה.‬
‫קראתי לה "זונה".‬
‫לא הודיתי לך על זה?‬
‫אין בעד מה. מוכנה?‬
‫אני מוכנה.‬
‫טוב. אחת, שתיים, שלוש...‬
- ‫- עכשיו. - עכשיו.‬
‫איזו מנגינה נעימה.‬
‫מנגינה ממש נעימה.‬
‫טורניר האלופים האולטימטיבי.‬
‫האם זה יהיה הקמעונאי מלואיוויל, קנטקי, כריס מילר,‬
‫שזכה אתמול ב-10,000 דולר?‬
‫היום נפגשנו פה ועברנו על תאריכים,‬
‫והסתכלתי וראיתי שיום שלישי ריק.‬
‫אופס. אני מרחמת על דיליה.‬
‫כאילו, הוא לגמרי פנוי, סוזי.‬
‫וכששאלתי, היא הסתכלה עליי כאילו אני לא שפויה.‬
‫רוצה שאתקשר אליה?‬
‫אני רוצה שתחזרי לעבודה.‬
‫אני עשיתי את שלי. אתקשר אליה מחר.‬
‫אני חושבת שאלך על האלוף.‬
‫בסדר. לקחתי את המזוקן.‬
‫זה מגיע, הסיבוב המסוכן.‬
‫זה יהיה שידוך טוב.‬
‫שנעשה את זה קצת יותר מעניין?‬
‫מעניין לנו כבר 45 שנים, אני לא יודעת איך נתעלה על זה עכשיו.‬
‫נבחר במיליארדרים של "פורבס", 200 דולר.‬
‫"מרץ היה חודש נפלאה עבורה.‬
‫"הופיעה לראשונה ברשימת 'פורבס'..."‬
- ‫- מרתה סטיוארט. - נכנסה לכלא‬
‫כי היא אישה, אפילו שכל גבר‬
‫שעושה את מה שהיא עשתה מסתובב חופשי.‬
- ‫- מי זאת מרתה סטיוארט? - כן.‬
‫נראה לי שהוא היה נותן לי את זה.‬
‫"...אבל החבר בן ה-70 פלוס הזה‬
‫"במשפחת דיסני עדיין חלק ממנה." ג'ון?‬
- ‫- מי זה רוי דיסני? - רוי דיסני.‬
‫הוא איש נחמד.‬
‫איך את חושבת שהייתי נראית בזקן תיש?‬
‫למה שתחשבי על זה בכלל?‬
‫טוב, אם יש גלגול נשמות,‬
‫אוכל לחזור כגבר, ואני רוצה להעיף מבט.‬
- ‫- את קירחת? - למה?‬
‫כי אני חושבת שאם את קירחת, זה יהיה מוזר‬
‫שכל השיער שלך יהיה מתחת לסנטר.‬
‫זקן תיש נראה טוב על ראש מלא שיער.‬
‫זה מגוחך.‬
‫זה מגוחך? לא כל השיחה הזאת?‬
‫את אף פעם לא מדמיינת מה תהיי בגלגול הבא?‬
‫לא. עוד לא איבדתי את שפיות דעתי.‬
‫אני חושבת על זה כל הזמן.‬
‫מי אהיה? איפה אגור?‬
‫מה אם אהיה חיה?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אני חושבת שאהיה סנאי חמוד. או ברבור. או סוס פרא.‬
‫אהיה סוס פרא נפלא. מה איתך?‬
‫אני לא אחזור כשום דבר.‬
‫בחייך.‬
‫לא אכפת לי להיות מתה. אני מעדיפה.‬
‫כל חיה. מה תהיי?‬
- ‫- בואש. - למה?‬
‫פרווה נהדרת, פנים חמודות, והתחת שלך הוא נשק.‬
- ‫- זה באמת מתאים לך. - נכון?‬
‫הולכת ברחוב, מישהו נתקל בי, אני מסתובבת, מרימה זנב, ובום!‬
‫אני יכולה לדמיין.‬
‫ואסתכל לאחור תוך כדי.‬
‫ותחבשי את הכובע שלך.‬
‫בדיוק, חבוב. הריח הזה? זה אתה! תיהנה להתרחץ במיץ עגבניות!‬
‫אמבטיית מיץ עגבניות.‬
‫תכניס לשם איזה גבעול סלרי, זה ייקח לך זמן.‬
‫גבעול סלרי.‬
‫בפעם הבאה תסתכל לאן אתה הולך.‬
‫אני פפה לה-יהודי.‬
‫זה כואב, תפסיקי.‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬