Дяка богу, ти тут.
Не залишу ж тебе з місіс Моєрс наодинці.
Вона така білява, усміхнена й грізна.
Одному проти неї не встояти.
Вона обіцяла покарати, а ми не знали нас чи Ітана.
Нас. Я розповідала про інцидент з кексами?
Ні. Кажи.
Недавно мені вистачило нахабства принести рожеві глазуровані кекси
на розпродаж випічки, хоча їх уже застовпила Тоті Нассбаум…
Різаки тканини нагорі.
Вона тут довше, ніж тато володіє цим місцем.
Це наші швачки.
Вітаю, панянки. Яка тканина. Я її хочу.
Зі Стамбула. У тата постачальники з усього світу.
Летті, пришивальниця ґудзиків.
Це моя дівчина, Мідж.
Вітаю, Летті.
Що сталося з Талією?
Шийте далі, пані!
То що сталося з Талією?
Зникла, щойно ми пішли на побачення.
У Талії й шансу не було.
- Джоеле! - Ось вони.
Мамо, тату, познайомтеся з Міріам Вайсман.
- Мойше Мейзел, приємно. - Навзаєм.
Мати Джоела, Ширлі.
Рада знайомству.
У мене таки будуть онуки.
Мамо, ти її розчавиш.
- Як щодо панталон? - Їх замало не буває.
У нас щось є, ходімо.
Колись її доведеться повернути.
Ну?
Синку, не відпускай цю дівчину.
Тату, це назавжди.
Який у тебе розмір? Така тендітна.
Вона все казала: «Ти мала робити горіхові батончики. Де вони?»
Мої кекси розліталися, як пиріжки,
а таці Тоті Нассбаум ніхто й не торкнувся.
- Це вона? - Сядь прямо.
Хибна тривога.
Татам тут не краще за мам.
Хотіли зробити мене тренером.
Як ти відмазався?
- Імітував військову травму. - Годі.
Тут нічого не знають про моє минуле.
Героя війни ніхто не стане розпитувати. І я спитав…
Я ще годину тому натякав, що треба йти.
- Лише 21.30, дідусю. - Один з нас працює.
Я розважала твоїх старих друзів. Я думала, ти цього хочеш.
Ти помилилася.
- Зупиніть. - Що?
- Тут? - Ні
- Зупиніть. - Мідж!
Яка драма. Я одружений з Барбарою Стенвік.
- Долар сорок, друже. - Заждіть.
Мідж, що ти робиш?
Іду додому.
Ми в Брукліні. Ти до світанку йтимеш.
Мені на роботу не треба.
Я правильно сказала: «робота»?
Я знаю це слово лише з журналів.
Ти йдеш не туди. Міст там.
Міст там.
Я виріс тут, Мідж.
Я бачу вогні.
Ви з Барбарою сідаєте чи як?
Їдьте за нами.
Лічильник ввімкнено. Здурів?
Іншого таксі може не бути.
Скільки, по-твоєму, ця сварка триватиме?
Сподіваюся, недовго. У мене лише три бакси.
Якщо будете йти пішки, то йдіть далі.
Міст у тому боці.
- Ні, не в тому. - Так, у тому.
Чорт забирай! Я не знаю власного району.
Міст міг бути там, коли ти був малим. Речі змінюються.
А мої друзі просто жахливі.
Усі ці відрижки й сьорбання.
Тоні висякався в серветку й продовжив нею користуватися.
Ти більше їх не побачиш. Обіцяю.
Але вони твої друзі.
Мені потрібна лише ти. І все.
Ти так довго не міг це збагнути.
Агов. Наша пісня.
Ходи-но, Барбаро.
За цей танок таксист з нас ще 80 центів здере.
Округлімо до долара.
Її тато в групі для ветеранів. Тепер мені треба туди ходити.
Хоча б не треную.
Доброго ранку.
Вибачте, я вас налякала?
Як завжди.
Я іноді так роблю.
- Вітаю, місіс Моєрс. - Так, вітаю, місіс Моєрс.
Дякую, що так швидко прийшли.
Отже, яка мета нашої зустрічі?
- Питання риторичне. - Ясно.
У нас проблема.
Він грубить, зневажає інших, порушує дисципліну, влаштовує істерики.
О боже.
А ще й трубку курить.
Ітан курить трубку?
Не Ітан, ваш батько.
- Ейб? - Мій…
Він кілька разів приходив після інциденту з тестом на здібності,
каже, що ваша донька буде тут навчатися.
Питає, чи дотягує до неї програма.
Розпитує вчителів, перевіряє підручники.
Вибачте, це не смішно.
Ні, ви вибачте, це дуже смішно.
Ви знаєтеся на науці, а ми на жартах. Це смішно.
Хай більше не приходить, доки не навчиться поводитися.
Ми вперше виганяємо дідуся.
Навіть щаслива група засмутилася.
1858 РІК
Пенні, не знав, що ти досі тут.
Намагаюся освоїти цю новомодну штуку.
Завтра о 10.00 у вас зустріч з виробничою командою,
обід з Недлером о 13.00.
- Який ти вранці скасуєш. - Як завжди.
- Що б я без тебе робив? - Важко уявити.
- Добраніч. - На добраніч.
Хочеш випити по келиху?
Звісно.
Мій батько зможе прийти на випускний нашого сина
чи на його шкільні вистави,
якщо ми візьмемо його на повідець?
Повідець - слушна ідея.
Не фізичний повідець.
Я вас почула й обговорю це на педраді, обіцяю.
- Про більше й не просимо. Дякую. - І вам.
Дякую.
Можна йти?
Я вас не тримаю.
Які плани на сьогодні?
Їду в коледж Брін-Мар.
Жартуєш. Навіщо?
На обід для випускниць 1953 року.
Там будуть Петра, Даніелла…
Теммі, Кікі, усі дівчата.
Ненавидять мене.
Це не так.
Недолюблюють? Зневажають? Вибери слово. «Гидувати» підійде.
Я захищатиму тебе, дещо.
«Дещо» підійде. Розважайся.
І передай їм мої вітання, щоб збити їх з пантелику.
Авжеж.
Місіс Мейзел, ви будете на зборі коштів для бібліотеки?
Я постараюся.
- Бо того року… - Знаю. Мені шкода.
Агов.
Так.
Може, колись сходимо випити?
Поговоримо? Не тільки про дітей?
Звісно. Буду рада.
І я. Я подзвоню.
Дивовижна місіс Мейзел
Блискуче. Просто блискуче.
Особливо ця сторінка.
Час перекусити.
Що ти робиш?
Спостерігаю за Естер.
За тим, як вона грається?
Спостерігаю, що вона робитиме.
Вочевидь, вона має якийсь химерний талант, принаймні до музики.
І я хочу з'ясувати діапазон її здібностей.
Чи поширюється він на літературу?
Тому я залишив там книжку.
Мені цікаво, чи піде вона до неї.
Ясно. У книжці цукерка?
Ні, у книжці немає цукерки.
Що їй там робити?
Щоб вона підійшла до книжки, не завадить покласти туди цукерку.
Вона любить карамельки.
Я не пригощаю її карамельками, Роуз.
Мені цікаво, чи підійде вона до книжки
не через те, що в ній карамелька.
Що за книжка?
«Буття й ніщо» Сартра.
Вона з малюнками?
«Буття й ніщо»? Ні, немає там малюнків.
То раджу покласти туди цукерку.
Навіть шматочок може її приманити.
Роуз, я хочу побачити, чи зацікавить її текст у книжці.
Можливо, моя внучка - це той онук, якого я так чекав.
Вона не зрозуміє «Буття й ніщо», навіть якщо її зацікавить текст.
Ніхто не розуміє «Буття й ніщо».
Навіть сам Сартр.
Я просто вдаю, що читаю її.
Удаєш?
Заради експерименту.
Якщо вона запідозрить, що ти вдавав,
то здогадається, що це хитрість, і навмисно проігнорує книжку.
І це означатиме,
що її здатність до когнітивного мислення значно випереджує її вік.
Якщо вона підійде до книжки, це вкаже на виняткові розумові здібності,
а якщо не підійде,
це теж вкаже на виняткові розумові здібності.
О ні, Гарнюня обпісялася.
Усе ж раджу цукерку.
Тупа лялька.
Знаю, на що це було схоже,
але, думаю, то було непорозуміння.
Могла накуритися.
Так, чаю покурила. Нам всім треба іноді розслаблятися.
Вона хоче вибачитися особисто.
Вона їде в Балтимор.
Хоче побачити тебе на зйомках і зводити поїсти крабів.
Я вже купую квиток.
Гаразд. Насолоджуйся фруктовим кошиком з вином, халатом
і велосипедом. Я тобі пізніше подзвоню. Щасти.
У мене алергія на крабів.
«Ще не час»? Ти справді так сказала?
- Так. - Не даси контекст?
Не зараз, Дайно.
Коли? Коли він тебе звільнить?
- Він мене звільнить? - Я врятувала тебе тими подарунками.
Треба було мене спитати.
Подарунки врятували твій зад, Сюзі.
Збирайся, ти їдеш в Балтимор.
Ти хочеш допомогти, але не знаєш усіх складнощів.
Я розумію всі кляті складнощі.
Ти ладна втратити Джеймса, бо Мідж не вибрали.
Іди ти. Мідж стане зіркою.
Не обирай між ними. Мідж і моя клієнтка.
На Мідж успіх не звалився, як на Джеймса.
Справді? Хочеш побути темношкірою один день?
На Джеймса нічого не звалилося, він заслужив.
Я знаю.
Не дай йому піти.
Інакше і я можу піти.
А ти без мене не проживеш.
Велосипед дорогий?
Дістань мені квиток.
Дістань Джеймсу виступ у Пара.
Привіт, леді!
Привіт, Мідж. Що це на тобі? Яка краса.
Ці лахи?
Це було в останньому «Воґ».
А ти як, супермоделе?
Вона справді нею була.
- Я зі старою подружкою. - Боже.
Фляжкою.
Батьковою. З його днів у кавалерії.
- Коли вечірка ставала нудною, ми… - Кликали кавалерію!
Ходімо, бо пропустимо аукціон.
Чи обід. Я голодна.
У тебе ще одна дитина. Покажи фото.
- У мене немає. - Що?
Брешу! Ось вони, уся банда.
- У тебе четверо дітей? - І ще одна на підході.
- Як Том? - Як у маслі.
Що в маслі? Том?
Навіщо ці мініатюрні сендвічі?
Щоб ми залишалися мініатюрними панночками.
Запізно.
Якась трава між двома шматочками хлібу без скоринки.
Знову огірок. Кожен другий з огірком.
Полуниця на крем-сирі.
- Я буду крем-сир! - Пригощайся.
Це не крем-сир. Схоже на збитого лосося.
Хто схоче збитого лосося?
- Серветку. - Уже тут.
Чому, бляха, немає індички чи шинки на хлібі?
Петро!
Мені треба закусити випивку. Газон обертається.
Мені не треба. Кавалерія. Передай.
Теммі, що це ти купила, зброю?
Дартс. Моїм хлопцям сподобається.
- Небезпечно. - То чому продали?
Я задоволена своїм пугачем. Назву його Чарлі.
Він витріщається на мене.
Мідж найбільше пощастило.
Роби ставки швидко й відхопиш «Гувер Ларк».
- Яка краса. - Найлегший пилосос на ринку.
Він ще навіть не в продажу. Мене жаба давить.
Це містер Ді із соціологічного?
Конні, вітаю. Давно не бачилися.
Як він став ще гарнішим? Так нечесно.
«Ді» - це не повне прізвище?
Скорочене від Ді-вовижний.
Я ледь упізнала його.
Він щойно поцілував взасос Сандру Ґутенберґ.
Еге ж.
Він знає, де її рот побував?
Сподіваюся, бо вони одружені.
- Одружені? - Вісім років.
Вона тепер Сандра Ді? Серйозно?
Каже, вони не були разом, коли вона вчилася.
Годі.
Вони зіштовхнулися в магазині після випуску й закохалися.
Кажуть, що вони зіштовхувалися
щодня за Далтон-холлом.
- Привіт, Сандро! - Леді.
Раді вас бачити.
Отже, Мідж.
- Отже, Даніелло. - Поговоримо про головне?
- Я просила не питати. - Усе гаразд.
Так, я хочу стати християнкою.
Що? Ні.
- Справді? - Мідж.
Із Джоелом усе гаразд. Ми друзі.
- Палмер досі страждає. - І самотній. Вони з Таффі розлучилися.
Він завжди був ганчіркою.
Тепер він старший бухгалтер.
Як я й казала.
Ви з Джоелом поквапилися.
Тільки Палмер зник, ви вже зійшлися.
Чи ви зійшлися, а потім Палмер зник?
Він був наполегливим, але я пригальмувала його,
бо я була вихованою леді до весілля.
До заручин.
Кому ти брешеш?
- Ми бачили вас біля того дерева. - Кікі.
Ви його ледь не звалили.
Трохи кори точно поздирали.
Я знала, що ви в бінокль не за птахами стежили.
Я попереджала про нього. Пам'ятаєш?
Так, Петро. Ти мене захищала.
Тепер ти незаміжня й працюєш.
На Ґордона Форда. Це справді так весело? Жартуєте цілими днями?
Рутина, але буває й смішно.
І ти виступаєш. На сцені. Не уявляю, як це.
Невже? Усі пам'ятають її тост на весіллі.
Не уявляю себе в цій ролі.
Тобі не страшно стояти на сцені перед людьми?
Дай-но подумати.
Якби у світі було ще щось,
чим я могла б заробляти на життя, я б це робила. Будь-що.
Прала б речі Ку-клукс-клану,
працювала б на бійні…
Це не єдине, що можна робити.
Переказую поради друга.
Ні. На сцені не страшно.
А поза сценою навпаки. Від туалетів у клубах кров холоне.
Чому ти це робиш?
Бо люблю.
Люди тебе слухають. Ще й халявні напої дають.
Ти казала, що виступатимеш у Джека Пара.
То були лише проби на його шоу.
Рішення ще не прийняли. Побачимо.
Он Коркі Флемінг.
Ненавиділа її. Привіт.
- Привіт, Коркі. - Дівчата.
- Коркі теж за містером Ді бігала. - Коли я була в Празі?
Усі були закохані в нього.
Не я. Мені він трійку вліпив.
Кавалеріє.
Так можна? У нас немає перепусток.
Нам вони не потрібні.
Ми шановані випускниці.
Ходімо, леді. Фортуна всміхається сміливим!
Вам сниться гуртожиток? Мені й досі сниться.
Це запах їжі?
Тут дозволяють конфорки?
Не схвалюю.
У кімнатах телевізори.
Такі розпещені.
- Привіт. - Привіт.
Гарно, рок-н-рол.
Ага.
Ми з Петрою в цій кімнаті крутили «Тулі-улі-дулі» два місяці без перерви.
Сестри Ендрюс?
Знаю. У моєї мами є їхня платівка.
Вона сьогодні вільна?
Шукаєте свою доньку?
- Нам лише 30 років! - Доньку? Ні!
Вибачте.
Боже. Як ви так можете?
Як?
Як? Вона питає, як?
Як!
Що ми пропустили?
Цей килим неприпустимий.
Уже ні. «Ларк» справді висмоктує пил.
Ноги. «Ларк» - найлегший пилосос на ринку.
Його зручно зберігати. Пам'ятайте це, Шеррі. Барб.
- Авжеж. - Добре.
Ми тут втрьох спали? Серйозно?
Як тут наші речі поміщалися?
Чому світ настільки меншає?
Ходімо. Поглянемо, чи вони ще там.
- Що досі де? - Ходімо!
Бувайте.
Щасти, дівчата.
Щасти.
Чистота - перший крок до побожності.
Чорт забирай. Мені що, 80?
Павутиння!
Ти сама хотіла йти першою.
Сморід, як у гробниці Тутанхамона.
Хто-небудь, помахайте палкою перед нами.
Зніміть павутиння.
- Не стій, Кікі. - Ця палка закоротка.
Помахай пилосмоком.
«Ларк» - не іграшка.
Дівчата. Ходімо, час збігає.
Ненавиджу павуків. Понад усе.
Це місце теж поменшало. Усе стискається.
Наші недопалки досі на підлозі.
Значить, і вони досі тут.
І вони тут.
Ми прикрасили стрічками й квітами. Які ми милі.
Що це був за колір?
- Мій жовтий. - Твій пурпурний.
Синій і пурпурний однакові.
Подивися на світлі.
У мене зелений. Давай.
Синій.
Рожевий.
Хто придумав залишити записки собі майбутнім?
- Ти. - Ні.
Точно ти. Ти завжди думала наперед.
- Наша безстрашна лідерка. - Слухайте мою.
Читай.
«Кохай, наче від того залежить твоє життя». Серйозно?
Ти тоді читала Халіля Джебрана.
Я давно викинула ту книжку.
- Це так? - Що так?
Кохаєш, наче від того залежить життя?
Радше так.
Не завжди. Треба більше зусиль, але так.
Добре.
Тепер я. Міс Синій колір.
«Будь вдумливою та стрункою». Молода Петро, ти стерво!
Читай далі.
«Цінуй батьків, цінуй дітей,
цінуй друзів і будь щасливою».
- Мило. - Файно.
Вибач, молода я. Ти не стерво.
Моя.
«Прочитай "Дона Кіхота" в оригіналі іспанською».
Я навіть не вчила іспанську!
Що ще?
Довгий, огидний список книжок, які я мала прочитати в оригіналі.
І підпис: «З повагою, твоя молодша ти».
Кікі?
Так: «Працюй сім років, заощадь грошей,
подорожуй, вийди заміж і народи кілька дітей».
Я нічого не зробила.
- Народила дітей. - Кілька.
І на цьому кінець.
Мідж?
Гаразд, читаю.
Що там?
«Не треба».
- Не треба? - Що?
Усе. Просто: «Не треба».
Ти не дописала?
Я поставила знак оклику й підкреслила двічі.
Дай-но погляну. «Не треба». Дивно.
- Що це? - Гадки не маю.
- Пам'ятаєш, як писала? - Ні.
- Може: «Не треба ображати інших». - Чому я це не написала?
Знаю, що це значить.
Ти збиралася одягти ту пурпурну сукню,
але знала, що не треба. «Не треба». І ти не одягла.
Не думаю, що це воно.
Може: «Не треба втрачати шанс».
Шанс жити. О боже, ти не втратила.
Ти зробила стільки надзвичайного.
- Більше за будь-кого з нас. - Усіх нас.
Скільки історій ти розповіси дітям.
І внукам!
Осядеш, вийдеш заміж удруге й будеш згадувати
цей казковий розділ і казати: «Я це зробила».
Так. То був казковий розділ.
Заждіть, у мене ще не все.
«Ходи в магазин після випуску». Чорт, я могла бути місіс Ді!
Теммі, ти ледь не вибила мені око!
- Вибач! - Кидай з-під пахви!
Не треба їх ловити, Петро.
Я більше не граю.
- Мені час іти. - І мені.
Присягнімося не чекати десять років, щоб зіграти в п'яний газонний дартс.
- Так! - Безумовно.
- Щасти, леді. - Щасти.
- Бувайте. - Па-па.
- Підтверджено? Двічі? Тричі? - На сто відсотків.
- Через мою дружину? - Геді.
- Вона ще тут? - Бачив її хвилину тому.
Геді?
Геді, ану стій на місці!
Так, сер.
- Якого біса? - Щось погане сталося.
Чорт забирай, Геді!
Чорт забирай.
Виправляюся.
Їхній шлюб - загадка для мене.
Слухайте.
Дехто з британської королівської родини зараз у турі Північною Америкою.
І ви знаєте, що всі великі ЗМІ
намагаються взяти в неї інтерв'ю.
А ми щойно отримали інтерв'ю.
Сьогодні принцеса Маргарет буде у нас на шоу протягом усієї години.
Ця жінка посмикала за потрібні ниточки,
лестощами, погрозами
та дифірамбами вмовила піжонів, наближених до принцеси,
і створила диво біблейського масштабу.
Оплески на її честь.
Він люб'язно забув про мої брудні методи.
Залучені всі.
До нас завітає британська служба безпеки,
тож якщо ви заникали мушкети або чай, викиньте їх.
Майку, на тобі багато обов'язків.
- Готовий? - Ще б пак.
Хай наші шпиги розвідають все,
що Маргарет робила під час туру.
Я за головного. Знайдіть факти до 14.00.
Її команда каже, що вона хоче зробити зі мною сценку.
Жартуєш.
Вона не хоче здаватися занудою.
Придумайте багато жартів
- і негайно несіть мені. - Зробимо.
Напишіть монолог про королівську сім'ю, смішний, але з повагою.
Пожартуйте про них.
Гостро. У стилі Форда.
Не надто гостро.
Має бути смішно, але по-доброму.
Ти надірвешся зараз. Хай вони працюють.
Смішно, але по-доброму. Ясно.
Гаразд.
Цей ранок став ще гарнішим.
Джейн Джейкобс, я щасливий з вами познайомитися.
Вітаю, Ґордоне.
Ця жінка самотужки не дозволила Роберту Мозесу
прокласти дорогу через Вашингтон-сквер-парк.
Я був у Нью-Йорку вперше. Батьки відвели мене туди.
Боже мій, там були жонглери, музики,
фонтан, купка диваків. То була казка.
І я зрозумів, що маю тут жити й працювати.
Джейн, ви врятували не парк. Ви врятували спогади. Дякую вам.
Будь ласка.
Сьогодні не приходьте. Я подзвоню.
Почнімо, Майку!
Ясно.
То це була загадкова Геді?
Вона іноді приходить.
Дружина з «Бригадуну».
Гаразд. Хто, як і я, нічого не знає про принцесу Маргарет?
- Вона сестра королеви. - Знаю.
- У неї були романи. - Не можна.
- П'є чай? - Фанатка футболу?
Говорить з акцентом.
Ви хочете сказати, що ми в дупі? Шоу за сім годин.
Даруйте. У вас тут є власний експерт.
- Справді? - Мідж на порятунок.
Я обожнюю її. Вона яскрава, не обтяжена короною.
Сексуальна. Говорить, як пародія Ральфа.
- Смішна? - У скетчі?
У мене є ідеї.
Я напишу скетч, а ви зробіть монолог.
- Добре. - Двадцять за одну!
Чорт. Вибач, Елвіне.
Гаразд, хлопці, 20 за одну.
То було смішно.
Привітулі, шановні!
Вітаємо на «Шоу Ґордона Форда»!
Сьогодні на всю годину до нас завітала особлива гостя,
Її Королівська Величність, графиня Сноудонська,
принцеса Великої Британії Маргарет!
- Принцеса Маргарет! - Ото поталанило!
Так!
Привіт. Знову на шоу?
Ми так гучно сміялися, що сценарист дав нам відкрите запрошення.
Ми будемо приходити щовечора!
Казково! Який сценарист?
- Не знаю, котрийсь із двох. - Покажеш?
Добрий вечір, ви не помилилися.
До нас на шоу завітала справжня королівська особа.
Так! Принцеса Маргарет!
Сьогодні в студії буде багато грізних чоловіків у костюмах.
Дехто з них - охоронці принцеси Маргарет,
інші - мої агенти.
Це ти подружився з моїми свекрами?
Наче звинувачення.
Шоу сказав: «Англія та Америка - дві нації, що розділені спільною мовою».
А я скажу, що їх ще розділяє океан.
Чому в мене немає відзнак, як у Шоу?
Несправедливо.
Британці все називають інакше.
Ліфт у них підіймач.
Квартира - резиденція.
А сьогодні я дізнався, що мене вони кличуть:
«Схоже, я про вас ніколи не чула».
Знову ми. У студії принцеса Маргарет.
Ваша Величносте, нас дуже цікавить
побут у королівській родині.
Ви вийшли заміж.
Як проходять ваші вечері? Ви готуєте?
Так, я готую, я дуже добре готую. Готую щодня.
Це одна з двох речей, які я вмію найкраще.
- Яка друга? - Брехня.
- У вас є кухарі? - Гадаю, у наших кухарів є кухарі.
Думаю, ви як королівська особа
спробували все у своєму житті. Це так?
Ні, Ґордоне, не так.
У мене є мрія, яку я досі не здійснила.
І яка ж?
Провести прогноз погоди на американському телебаченні.
Вам дуже пощастило,
настав час для прогнозу погоди на «Шоу Ґордона Форда».
Який дивовижний збіг.
Проведете його замість мене, щоб здійснити свою мрію?
Із задоволенням.
Прошу.
Усе готово, Ваша Величносте.
Дякую.
Добрий вечір, Америко. Це Ґордон Форд зі свіжим прогнозом погоди.
На картці помилка, я не Ґордон Форд.
Усе так спонтанно й швидко, що ми не встигли змінити картки.
Ми не задоволені.
А ми дуже шкодуємо.
У вівторок очікується сонячна погода.
Як це? Сонячно?
Це коли сонце світить увесь день і не закрите хмарами.
Досі й гадки не маю, про що ви говорите.
На Рокавей фантастична погода для серфінгу.
Усі чувихи й чуваки, гайда сідлати кльові хвилі,
робити викрутаси й ганьбити зальотних.
Схоже, ви зі сценаристами хотіли почути, як я вимовляю ці слова.
Аж ніяк. Ми й гадки не мали, що ви будете вести прогноз.
Що ви робите?
Відмічаю штати, які наша армія захопить першими.
Массачусетс! Ні. У мене там рідня.
І в мене. Вони досі винні мені податки на чай.
Гаразд. Забирайте Массачусетс.
За прекрасне шоу, командо.
Принцеса всіх просто розірвала.
Хочу бачити лице Пара, коли він завтра читатиме пресу.
Знаєте, хто в нього був?
Кукла, Френ та Оллі. Ляльки.
У нього були ляльки!
Чув, було видно, як із Кукли стирчить рука ляльковика.
Бідолашна Кукла.
Нам світить «Еммі». Точно.
Це було вагомо й гостро.
- Проведімо кампанію. - Завтра почну.
Відділ новин шокований, що вона прийшла до нас.
Гантлі й Брінклі принижені. Я так від цього радію.
Напої для всіх! Кожному в цьому барі!
Ми молодці!
Я заплатив копійчину. Може, дві.
Решти не треба. Прошу.
Привіт.
Вітаю.
Я Геді Форд.
Рада нарешті познайомитися. Мідж Мейзел.
Я знаю.
Я вже давно хочу познайомитися з тобою.
Перша сценаристка Ґордона.
Перша з багатьох, гадаю.
Звісно. Тепер усе буде інакше.
Принцеса дуже задоволена шоу.
«Потішилася», - так вона сказала.
Вона - зірка. Ми говорили про це.
Навряд чи її сестра зрадіє, що тішить Маргарет ще більше.
У чому сенс, якщо не вивести королеву із себе?
Це ти написала прогноз погоди.
Концепцію. Хлопці додали жарти.
- Не треба. - Що?
- Не треба. - Гаразд.
Заслуга твоя - визнай її, не твоя - забирай собі. Як чоловік.
Гаразд.
Так, я написала скетч.
Добре. До зустрічі.
Зажди. Скільки ти працюєш із Сюзен?
Сюзен?
Маєрсон. Вона твоя менеджерка?
Сюзі. Третій рік пішов.
Я її перша клієнтка.
Упевнена, вона за тебе горою.
Вона завжди була завзятою й бойовою.
Доводилося її стримувати від бійок.
Я не розумію. Як ви познайомилися?
У коледжі. Жили в одній кімнаті.
- Вона не казала. - Ти ж знаєш Сюзен.
Так, я знаю Сюзен.
Геді!
Іду!
Він нервується, коли я говорю з авторами. Й архітекторами.
Працюй у тому ж дусі.
А із Сюзен під боком тебе чекає успіх.
Щасти.
Так. Щасти.
Ось вона.
- Агов. Ні. - Сумував за мною?
Привіт. Що, в біса, ти тут робиш?
Дайна сказала, де ти. Ти була в Балтиморі?
Заспокоювала Джеймса. У нас сталося непорозуміння.
- Що… - Ти знаєш Геді Форд?
Ти про що?
Ти знала її, коли вона була Геді не Форд.
Зустріла Геді?
У барі. Каже, ви були подругами в коледжі.
Ми не були подругами.
Каже, ви були сусідками.
Може.
Може, були сусідками? Ти не помітила?
- У кімнаті було 10-20 дівчат. - Сюзі.
Коледж великий, ясно?
Я знайома не з усіма.
Вона кличе тебе Сюзен. Ніхто не кличе тебе Сюзен.
Це що, засідка?
Я втомилася. Поговорімо вранці?
Чому не сказала?
- Я не про всіх знайомих розповідаю. - Годі.
Ми трохи знайомі, ясно?
І ти не думала мені розповісти,
що ти знаєш дуже впливову дружину мого боса, хоч би й трохи?
Не вір усьому, що вона каже, ясно?
- Вона мене чорнила? - Назвала тебе завзятою.
Недарма вона вивчала лінгвістику.
І бойовою.
Це знають усі, хто був у клубі.
То бийся за мене, Сюзі. Поговори з нею.
- Зажди. - Вона має вплив на Ґордона.
Більше за інших, за Майка Карра. Вона - наш квиток нагору.
- Ні. - Хай вона скаже Ґордону мене запросити.
Навіщо вона нам? У мене все під контролем.
Під яким контролем?
Під моїм контролем. Ось яким. Ми на правильному шляху.
До чергового глухого кута?
- Несправедливо. - Авжеж.
Ти зад надриваєш, Сюзі, і я роблю, усе, що ти кажеш.
Я завжди напоготові. Я слухняний солдат,
на роботі в мене тріумф за тріумфом, і він це бачить.
Він мав би давно дати мені шанс, але він непохитний.
Ми знову й знову потрапляємо в цей глухий кут.
Два кроки вперед, три назад. Я втомилася.
Я теж!
Та що поробиш із цими Ґордонами, Пітами,
зі сраними чоловіками, що керують світом?
Іди в обхід!
Згодяться будь-які методи. Не зупиняйся не перед чим.
І хто мене цього навчив?
Цього замало. Розумієш?
Може, я егоїстка, але я хочу більшого.
Те, що ми робимо, ці останні три роки.
Це не просто якась байка для внуків!
- Це не лише розділ! - Хто каже, що це лише розділ?
Ти перестрибнула через члени в лазні,
- заради ролі Джеймса. - Так.
Перестрибни через члени заради мене!
Я через море членів перестрибнула заради тебе, дорогенька!
Три роки я тільки це й роблю!
То стрибай далі. Поговори з Геді.
Ні.
Чому?
Лише поміркуй, гаразд?
Ти справді хочеш, щоб я просила про послугу дівку, з якою навчалася?
Так! Авжеж! Ти що, не слухала?
Після всіх зусиль ось як ти хочеш стати зіркою?
Боже, так! Кому яке діло, як це станеться?
Уяви себе за десять років.
Ти відома зірка, прийшла на ток-шоу,
і ведучий питає, як ти стала відомою.
Ти ж не скажеш, що через послугу твоїй менеджерці.
Якщо ти не попросиш, не бути мені на тому шоу.
Це наш шанс, Сюзі.
Поговори з нею.
Інакше я завжди знатиму, що ти зробила для мене не все.
І чесно,
я не знаю, що буде далі з нами.
Дякую.
Артуре, вина?
Якщо ти наливаєш.
Ґейбе, друже!
- Ейбе. Ти знаєш Артура. - Ейбе.
- Артуре. - Генрі.
- Приємно.
Ми десять хвилин сперечаємося про напої.
Я вже п'ю.
Напої з дому не рахуються.
- Це не з дому. - Авжеж.
Порекомендуєте червоне вино без слів «таніни» чи «фруктові нотки»?
Генрі, не знущайся з хлопця.
Ейбе, червоного?
Я не буду. У мене багато роботи.
«Голос» не схвалює тверезість працівників.
Ми наживаємося на п'яному свавіллі підлеглих.
Тож пий, чорт забирай, або звільню.
Слово «свавілля» мало вживається недарма.
Сьогодні за столом панує неприязнь.
Вино підійде. Хай буде вино.
Ми будемо «Шато Марґо» 1956 року.
Гарний вибір, сер. Кислувате, для когось різке.
Ви хочете моєї смерті?
Несіть вино, а я стулю пельку Генрі. Годі, Генрі.
- Що? - Я тебе вижену.
- Я продав свій дім у Гемптонсі. - Коли?
Торік. Набридло його утримувати,
а ціни на нерухомість зростуть нескоро.
- Чи ніколи. - Точно.
Бачили принцесу Маргарет на шоу Форда? До сліз.
- Та ну. - Королева Вікторія була смішною.
Не знав.
Я бачив цю стрічку. Чудова.
- «Роззявкуватий професор»? - З авто, що літає?
У «Радіо-сіті». Обожнюю Фреда Макмюррея.
Ти ж з онуком ходив?
Здається банальним, але Фред Макмюррей додає глибини.
Схоже, навіть сім'я Фреда Макмюррея так його не любить.
Дні народження? У них немає сенсу.
Ти забув, як був малим.
Сенс у подарунках.
Я вже забув, коли мені дарували щось хороше.
Ейбе, доки тебе не було, я нахвалював твоє вміння вести бесіду.
Вибачте, я сьогодні такий нудний.
Бо Ґейб сказав «свавілля»?
Мене це засмутило.
Ні, я…
Ейбе?
Річ у цьому божевільному світі. Розумієте?
Лише це?
Я стаю сльозливим.
То що зі світом?
Мені стукнуло 64.
Я маю відчувати комфорт,
спокій у тілі й душі, але все навпаки.
Узагалі. Я раптом опинився на роздоріжжі.
Світ перевернуся догори ногами.
Це тому, що все змінюється безбожно швидко, Ейбе.
Особливо для чоловіків нашого віку.
Нашого віку.
Ми народилися у 1800-х роках.
В іншому сторіччі! До телефонів і радіо.
У моїх батьків електрика з'явилася, лише коли мені було сім. Ми відстали.
Так, і це не лише психологічна проблема, а й фізіологічна.
Гомо сапієнс розвивалися повільно,
грали ті самі ролі десятки тисяч років,
а тепер, раптом ми змушені адаптуватися до стрімких змін.
За рік ми бачимо більше змін,
ніж наші предки за все життя, за тисячоліття.
Подумайте. Зміни для наших предків -
раптові зовнішні події.
Землетруси, повені, затемнення,
шаблезубий тигр, що вистрибує невідомо звідки.
Вони вимагали моментальної реакції.
А потім життя поверталося в норму.
Але зараз. Зміни стаються постійно.
Вони як повінь, як шаблезубий тигр.
Зміна стала нормою.
Я боюся, що світ завжди таким був,
а я цього просто не бачив.
Багато з нас, чоловіків, цього не бачили.
Я знав, що буде гендерне питання.
Я серйозно.
Не можна звинувачувати зовнішні події. Це надто легко.
Наша колективна сліпота завдала нам чимало шкоди.
Ми стільки контролювали, у все втручалися, і для чого?
- Це уявлення однієї людини. - Уявлення підступне.
Ми всі сприймаємо світ через власну призму.
Чоловік і жінка.
Це природно. Це нас поєднує з первісними людьми.
Меню, джентльмени.
Фірмова страва - морський язик за двома рецептами.
З традиційним соусом меньєр чи цитрусовим бер блан.
Дякую. Я куштував морського язика. Дуже смачно.
Нещодавно зі мною щось сталося.
Я живу у великій старій квартирі на Амстердам-авеню. Купив її давно.
Усі глузували з мене. Така дорогезна.
Тепер думають, що я геній.
Ми з дружиною, вона вже спочила,
витратили безліч часу, щоб вибрати меблі й декор.
Усе ідеально підібрано. Ми так цим пишалися.
І одного дня, нещодавно,
я стояв у вітальні й озирався довкола,
а бачив лише речі.
Лише речі.
Таке дивне почуття.
Наче я їх раніше не бачив.
Багато з них зберігають спогади про дружину.
Ми були разом 40 років. Але це не мало значення.
Я уявляв лише, як мої діти перебирають речі.
Вирішують, що залишити, що продати, а що викинути на смітник.
Моє життя.
Моя дружина.
У купках.
День був теплим, але раптово мені стало дуже холодно.
Я вірю у свободу волі.
Ми не роботи. Ми здатні змінюватися на краще.
Ми пристосовуємося.
Іноді те, що інші вважають втручанням, Ейбе, насправді є навчанням.
Ти навчав майже все своє життя. Ми передаємо наші знання іншим.
Мій син, розумний хлоп.
Багато разів попереджав, щоб я його не пригнічував.
Я думав, що спрямовую його.
І він з'їхав від мене, не дзвонить. Перестав…
Ми навчаємо, але й нав'язуємо. Принаймні я.
Гадаю, я виліз з утроби матері,
роздаючи поради, як перерізати пуповину.
Я переживаю те саме, що й ти, Артуре.
Я бачу купки свого життя.
І вони для мене чужі.
Ти ж про свою сім'ю?
Ти хотів допомогти, спрямувати.
Усі роблять помилки.
Це вино бридке.
Усе, що я думав про ролі чоловіків і жінок,
здається мені хибним.
Я помилився з обома своїми дітьми.
Ні, Ейбе. Це не так.
Ти знав, що квартира, де я живу, належить моїй доньці?
Хіба не ти її купив?
Цю легенду вигадала моя дружина.
Ні, її купила моя донька.
Моя донька…
Від моєї доньки пішов чоловік, неочікувано.
Це був її шаблезубий тигр.
Але труднощі її не зламали, вона стала сильнішою.
Новою людиною, як я думав.
Але тепер мені здається, що вона весь час була такою.
Я ніколи не сприймав її серйозно.
Я серйозно сприймав свого сина Ноя.
Щотижня брав його із собою в Колумбійський.
Щоб він міг уявити, ким може стати.
Навряд чи я робив таке для Міріам.
Мені й на думку не спадало.
Мені не збагнути, чому вона вибрала таку професію,
але вона робить усе самотужки.
Ні я, ні її мати не допомагаємо їй.
Звідки це в неї?
Ця сила, ця безстрашність,
яких у мене не було?
Яких не було в мого бідолашного сина.
Ким би вона стала, якби я їй допомагав,
а не ігнорував її, не ігнорував її сутність?
Моя донька - видатна людина.
Гадаю, я ніколи не говорив їй цього.
Треба замовити.
Даруйте. Ми готові замовити.
Як у вас готують курча?
Трохи приправляють, натирають шавлією
й начиняють відбірною фуа-гра з долини Дордонь.
Він мав спитати.
Два роки? Ви нас уникаєте?
Джон у відрядженнях з Різдва.
Лише робота, жодних розваг.
- Як справи в галереї? - Жваво. Заходьте.
- О котрій ви відчиняєтеся? - Ми…
Ми відчиняємося о десятій, але я зазвичай забігаю в обід.
Приходьте. У мене є робота Елен Франкенталер,
яка вам сподобається.
Побачимося.
- Бувай, Геді. - І вам чао.
Визнаю, я здивована тебе бачити.
Я сповнена сюрпризів.
- Я рада, що ти… - У мене справа до місіс Ґордон Форд.
Це я.
- Моя клієнтка має бути в шоу. - Що?
Мідж Мейзел. Комікеса.
Їй потрібен прорив. І зараз.
І я маю поговорити з Ґордоном?
Так.
Зроби мені ласку й поговори з Ґордоном.
Вона добре пише, а як виступає?
- Вона готова. - Ти справді віриш у неї.
- Вірю. - Чи є щось більше?
Ґордон робить не все, що я прошу. Але я зроблю, що зможу.
І скоро?
- Так, скоро. - Сьогодні?
Він гуляє. Можливо, до ранку не прийде.
Ви казкове подружжя.
- Отже, завтра вранці? - Завтра вранці.
Важко було, чи не так?
Твій вчинок.
Пагорби, долини
- Привіт, Мідж. - Труді.
Привіт, Дорі. Можна сумочку залишити?
Інакше я хвилюватимусь.
Тут і там чутно гам
Марш назустріч ворогам
Вітаю, Геді.
Вітаю, Мідж.
Чутно хі-хі-хі
Артилерію вночі
Номери свої назвіть виразно
Виразно
Агов, що ти тут робиш?
У мене прохання.
- Моя мати дзвонила? - Ні. А що?
Запрошує нас на День подяки.
Вона так каже, коли напивається й плаче, що її індичку не хвалять.
- Ми уникали цього три роки. - Краще знати наперед.
То що сталося?
Іноді я приходжу сюди в казковому новому намисті
й пропоную тобі певні зміни.
Іноді, так.
І я їх часто приймаю й хвалю намисто.
Хай Мідж Мейзел виступить на шоу.
- Мідж? Ні. - Так.
Геді, облиш. Ти знаєш, є правило.
Це було правило Джорджа, а потім стало твоє.
Боже мій, ти й сам не знаєш, навіщо воно.
Ти читав «Лотерею» і знаєш,
що через безглузді традиції людей закидають камінням.
Облиш тупе правило.
До чого цей монолог?
Ні до чого. Запроси її.
Я чогось не знаю?
Вона милує око, чи не так?
У тебе є очі.
Яка тобі користь?
- Користь у тому, що я тебе прошу. - Тобто наказуєш.
Наполегливо прошу.
Чому? Навіщо мені це робити?
Бо ти мені винен.
Ось як ти це розіграєш?
Ми так не робимо, Геді.
Я дуже ціную це, Ґордоне. Справді.
«Шоу Ґордона Форда».
Так, заждіть.
Мідж! Телефон! Це важливо!
Так? Де?
Уже їду.
Притримайте ліфт!
Творчий керівник: Яна Філоненко