- Де Ненсі? Їжа холоне. - У неї побачення.
Побачення? З хлопцем?
Так, любий, побачення. Картопельки?
- Не переводь тему. - Ти любиш картоплю.
- Годі вже про картоплю. - Гаразд. Моркви?
Керол, нашій доньці 15.
- Денні… - Тільки після весілля.
Чоловік відпускатиме її на побачення.
Цікаво, чи відпустить він її на танці.
Керол купила їй сукню.
Він мусить її відпустити.
Ненсі така примхлива.
Дяка Богу в нас не донька.
Не слухай бабусю. Вона п'яна.
Тут досить місця для вечірки.
Якщо прибрати стіл, можна поставити миску з пуншем і…
- Знову цей сморід. Це фіранки? - Ні, здається…
Хочу провести для них урок танців.
Усі дівчата мають уміти танцювати…
Зажди, це від килима?
- Я там вже нюхала. - Звідки він?
- Ходімо. - Куди?
- Влаштую з ним перегони. - Що?
Цікаво, чи він мене обжене.
Звісно, обжене.
- У нього інфаркт буде. - Добре, що в нас не донька.
Доньки найгірші. Не слухай бабусю.
І дідуся не слухай.
Це фортепіано.
Від фортепіано тхне цибулею?
Лише від чорних клавіш.
- Ширлі? - Що?
Від чорних клавіш тхне цибулею.
- І? - Чому?
На ньому грали.
Денні, серйозно. Це так необхідно?
Він завтра буде на «Шоу Ґордона Форда».
Денні Стівенс? Справді?
Боже мій. Обожнюю його.
Він на всі руки майстер.
Він співає, танцює, відвідує хворих дітей. Постійно.
- Завжди. - Що хворіші, то краще.
Хочете прийти завтра на шоу?
- Справді? - З радістю!
Як дістати квитки?
На ваше щастя у вас є своя людина.
Чудово! Хто?
Я. Своя людина - це я.
- Поясни. - Я працюю на шоу.
Знаєш того, хто дістане квитки?
Так. Себе.
Я дістану квитки, бо працюю на шоу.
Отже, буваю там.
Не розумію.
Якщо провітрити фортепіано, замінити всі картини,
викинути серветки й пластик,
додати квіти, подушки, пофарбувати, може…
- Ширлі, я подумаю. - Про що?
Про вечірку для одиначок, яким вона за гроші шукає чоловіків.
Дяка Богу, у нас не донька.
Важка доля нас оминула.
- Не слухай бабусю, люба. - І дідуся.
Візьмімо це за правило.
Ще раз дякую.
Завжди раді.
Міріам? Хай людина, що дістане квитки, подзвонить нам.
Це я їх дістану.
- Вона подзвонить? - Так, подзвонить.
То що скажеш?
Вбиральні працюють, і є дах.
Наша квартира не підійде?
Замала. Я найняла вчителя танців. Де йому вчити?
- Орендуй залу. - За які кошти?
Без учителя танців ніяк?
Ти нічого не тямиш у коханні.
ВЕРХНІЙ ІСТ-САЙД - 1973 РІК
Заплющте очі. Уявіть кохання.
Ви бачите привабливого чоловіка-вченого?
Дітей? Сучасну квартиру з краєвидом на місто?
Чи успішного ортодонта,
дітей і двоповерховий заміський будинок у колоніальному стилі?
А може, кремезного, міцного першокласного будівельника, дітей
у переробленому елітному домі, від якого серце завмирає.
Яким би ви не уявляли кохання, я допоможу його знайти.
Тут, у центрі Роуз Вайсман «Один плюс один дорівнює кохання»
ми задовольнимо всі ваші романтичні…
Усі романтичні…
Усі… Я ваших рухів не розумію.
Знято.
Вибачте, але він махає руками, наче летить зимувати на південь.
Що?
- Отже, Роуз, ви маєте чудовий вигляд. - Дякую.
Курт показував, щоб ви не зупинялися. Пам'ятаєте?
Треба йти аж до цієї відмітки. Бачите?
Так. Але це здається незграбним. І тут багато сходів.
Маєте чудовий вигляд.
Я можу говорити звідти?
Туди не падає світло.
Якщо мені не доводилося…
Доведеться. І ви маєте казковий вигляд.
Ні. Міріам?
Біжу.
Агов. Що сталося? Усе йде чудово.
- Невже? - Так.
Знімальна група постійно стогне. Схоже, це погана ознака.
Ні. Сто дев'яносто шість дублів - це нормально.
Це смішно. Мені треба лягти.
Мамо, ти цього хотіла, пам'ятаєш?
Ти хотіла розширити бізнес за межі міста. Ти хотіла зняти рекламу.
Агов, люди. Усе чудово. Ми майже готові.
Я не створена для камер.
Звісно, створена. Згоден, Едді?
Вона має чудовий вигляд.
Він справжній ас.
Чому не можна запросити когось мене зіграти?
- Кого? - Доріс Дей.
Доріс Дей і нігтя Роуз Вайсман не варта.
Ти зіграй.
На твоєму обличчі ще залишилися сліди мого, тож ми майже одне лице.
Дивний спосіб натякнути на пластичну операцію.
Я все псую.
Усе, що ти влаштувала.
Я все псую й виставляю себе дурепою.
Маю ідею. Не треба йти.
Ставай тут, під світлом,
а я стану біля камери. Говори до мене.
Стій тут і розповідай, як знайти кохання й вийти заміж.
Гаразд, знімаймо.
Тиша на майданчику.
Мамо? Ти справді маєш чудовий вигляд.
«Один плюс один дорівнює кохання», дубль 197.
Заплющте очі. Уявіть кохання.
Дивовижна місіс Мейзел
1961 РІК
- Міріам? - Що?
Плита знову не запалюється.
Ти її ввімкнула?
Звісно, я її ввімкнула.
Іноді ти не вмикаєш.
Це було лише раз. Один єдиний раз.
- Замри. - Що?
- Не ти! - Міріам, навіщо мені завмирати?
Не ти. Естер. Не крутися.
Тату, збери Ітана.
Я навчаю його гри на піаніно.
Йому до школи треба.
Не можу чай зробити.
Годі, Естер.
Слушна мить навчитися вимикати все
у твоєму житті, окрім музики.
- Та стій ти. - Хочу чаю.
Бачив, щоб Володимир Горовиць тримав іграшку в одній руці
й грав Рахманінова іншою? Відповім за тебе. Не бачив.
- Тату! - Ейбе.
Якийсь жах.
Зараз це для всіх жах.
- Допоможіть з плитою! - Допоможіть із зачіскою!
Я зайнятий з хлопцем!
Гаразд, годі.
Я ще раз зіграю тобі.
Слухай уважно.
Ось що в тебе має вийти.
Бачиш, як гарно без іграшки?
Дяка Богу, Зельдо. Цей ранок - страшний сон.
Запальник згас.
Що? Міріам, запальник згас! Ейбе, запальник згас!
Нічого. Легко виправити.
Міріам, це легко виправити!
Ейбе, Зельда тут. Каже, легко виправити!
- Що? - Зельда полагодить плиту.
Вона поламана?
Запальник згас, містере Вайсман!
Зельдо? Що ти тут робиш?
Лагодить плиту!
Ясно.
Я показувала вам минулого разу. Запалюєте сірник.
Тримайте тут, поверніть регулятор, і все.
Лишенько. Так складно.
Аж ніяк. Я багато разів показувала.
- У книзі дивилися? - У книзі?
Книзі, яку я зробила, пам'ятаєте?
Усе відмічено й з малюнками.
Ось, під назвою «Чай не зробити, бо плита не горить» читайте
«Як запалити плиту й зробити чай».
Легко. Я намалювала чашку і весь процес.
На щастя, плита вже працює.
Може, далі робитимете самі?
Якщо я це зроблю, то підірву будинок.
Уже полагодила?
Так. Вона геній.
Дідько. Я хотіла подивитися.
Усе в книзі.
- Звідки вона? - Гадки не маю.
Від мене. Я її написала.
Ще й з малюнками. От потіха.
Я припаркувався.
Хочеш чаю? У нас плита горить.
- Ні. - Зайдеш?
І тут добре.
Просто зайди й сядь.
Не хочу заходити й сідати.
Ще хвилинка й усе.
Ти так завжди кажеш, а ми застрягаємо тут на цілий день.
Треба запалити сірник?
Я ж увесь дім підірву.
Не підірвете ви дім.
Вона може підірвати увесь дім.
То нехай.
- Януше. - Чаю, Міріам?
Ні. Спізнюватися не можна.
Сьогодні в шоу Стівенс. Ґордон сказав прийти вчасно й бути на висоті.
Ще треба на батьківські збори до Ітана.
Привіт, Зельдо. Виправиш зачіску?
Звісно.
- Зельдо. - Що?
Годі допомагати цим людям!
Ти тут уже не працюєш.
Дівчинку треба зачесати.
Вони не знали, що в шафі для білизни є верхня полиця.
Забули, як класти дрова в камін.
До них залетів птах, і вони не здогадалися відчинити вікно й випустити його.
Вони - дорослі люди.
Вони мають навчитися про себе піклуватися.
Вони не можуть!
Зельдо…
На нашій батьківщині
кульгавий кінь - нікчемний кінь. Його вбивають.
Тут цілий дім набитий кульгавими кіньми!
- Зельдо, підійдеш? - Ні!
Не бери слухавку!
Міс Вайсман, я перепрошую,
але я абсолютно впевнений, що ви вмієте відповідати на дзвінки.
Гаразд.
Вибач, але я вмію грати.
Ось що таке димохід. Я й гадки не мала.
Ще раз. З почуттям.
Алло?
У нас є електрощит?
Що?
Пробки немає. Чого вона не спускається?
Щось зі зливом.
Коли я прийшов, злив був у порядку.
- Я не валю все на злив. - Не в ньому річ.
Ми заливаємо Ронбауерів знизу,
а килиму в коридорі гаплик. Ось, Зельдо.
- Дякую, міс Міріам. - Дякую.
Дуже вдячна за допомогу.
Нам пощастило, що ви тут.
Пощастило. Ми немов лепрекони.
Заждіть. Он воно що.
Знайшов. Цього точно не має бути в зливі.
Як він туди потрапив?
Його туди заштовхали.
Ітане!
- Що це? - Мій корабель.
Що твій корабель робить у зливі моєї ванни?
Він потонув.
Що я казала тобі про речі в зливі?
- Нічого? - Щось казала.
- Коли? - Хіба я не казала щось про кульку?
То був мій ніс.
А коли ти порізав гральні карти? Хіба ти їх у злив не запхав?
Ні.
За шість років, що ти тут живеш,
ми хоча б раз говорили про злив.
Навіть якщо абстрактно й теоретично.
Як-от: «Навіть як матимеш нагоду, не смій!»
- Гаразд. - Добре.
Тож…
Це були Мендельсони із сьомого поверху.
Вода й через їхню стелю тече.
Іди й вибачся. Їхній син щойно закінчив юридичний.
Я все владнаю.
У мене в понеділок вечірка. До того цей килим треба замінити.
Не можна, щоб незаміжні жінки ходили по голій підлозі, як у борделі.
Вбиральня має працювати.
Інакше знову доведеться змінювати плани. Тобі ясно?
- Котра зараз година? - Скажи, що тобі ясно.
Лайно. Я запізнююся. Я маю бути в школі Ітана.
- Не сходиш? - У мене мільйон справ.
Тату? Ти ж не зайнятий?
Мені у «Голос» за годину.
Отже, вільний. Можеш відвідати захід в школі Ітана?
- Який захід? - Коли батьки витріщаються на дітей.
Дивляться їхні місця, їдять, і хтось обпісюється.
Ти жахливо переконуєш.
Прошу. Я буду вмовляти сусідів не насилати на нас свого сина-юриста.
Гаразд. Добре. Сходжу.
Та попереджаю, щойно хтось обпісяється,
я піду звідти. Якщо тільки їжа не буде смачною.
Домовилися.
Можете писати йому на адресу «Шоу Ґордона Форда».
Не знаю, коли він вам відповість. Він дуже зайнятий.
Він щовечора веде шоу. На це потрібен час.
Вибачте, син запхав іграшковий кораблик у злив у ванні,
ми затопили три вбиральні знизу.
У мене грошей не вистачить ворогувати із сусідами із 7 і 8С.
Підлога покривилася, килиму гаплик,
мама робить вечірку в понеділок
і панікує, що ванна не працюватиме,
а фортепіано свекрів чомусь смердить цибулею.
То як там цицьки Урсули Андресс?
- Про що говорили? - Цицьки Ракель Велч.
- Аніти Екберґ. - Енн-Марґрет.
Денні Стівенса. Не про його…
Про візит Денні на шоу. Він представить свою нову книжку.
Сідай, відмінно! Ви знаєте, Денні…
- Дав мені першу роботу. - Молодець.
Свекри - фанати.
Роботу дав, і молодець.
Хочу, щоб усе було круто.
Його сценаристи пишуть для нього жарти, але будьте готові допомогти.
- Хочу спитати. - Так, Меле.
За скільки хвилин Адам покаже Денні свій сценарій?
- Десять. - Вісім.
- Чотири. - Знаєте вправного плиточника?
- Ми глузуємо з Адама. - Вибач.
Колись тобі доведеться стати на чийсь бік.
Усі до перил.
До перил, друзі.
Чудово.
Як ви знаєте,
я офіційно став новим продюсером «Шоу Ґордона Форда».
Дякую.
Хочу скористатися нагодою
і сказати кілька слів про свій перехід.
Хоча декого з вас
звільнення Джорджа Толедано здивувало й засмутило,
запевняю, що я сповнений натхнення й готовий перейняти корону.
Хорошого лідера вирізняє не лише досвід,
а й емпатія, інстинкти, холодний розум і…
Ґордоне. Привіт.
Привіт, Майку. Тобі личить це місце.
Новий костюм?
Лише піджак.
Продовжуй.
Ні, я все.
Ти покликав нас до перил. Ми прийшли.
Ти зупинився на «холодному розумі».
Хочу вас запевнити, що я готовий,
і я…
вислухаю прохання від будь-кого.
Мій кабінет був унизу, а тепер тут нагорі.
Але частково й внизу,
оскільки тут не було місця для дошки з гостями.
Якщо вам потрібна дошка, вона там,
а якщо я, то я тут нагорі,
чи іноді там внизу, коли треба поглянути на дошку. Тож…
Дякую.
Заждіть, новий продюсере. Запитання.
- Плануєте додати попільнички у фоє? - Не чув про таке.
Шкода. Ще дві не зашкодили б.
Знаю, де їх купити.
Уранці я бачив, як хлопець лизнув кнопку ліфта.
Скажу прибиральнику.
У мене чек за вечерю. Його вам віддати?
Гаразд, я пішов.
Новий продюсере, ми теж можемо йти?
Так.
Перший день на роботі.
ШКОЛА «ЕЛКОТТ»
Наша шкільна бібліотека найкраща в місті.
Наша гордість.
Цього року наш поважний випускник
заповів нам усю колекцію своїх перших видань.
Так?
Дуже смачно.
Я дуже рада.
Скоринка, крем і горіхи. Казкове поєднання.
- Дітям це теж дають? - Авжеж.
Яка гарна школа.
А тепер я хочу показати вам нашу вигадку, якою ми дуже пишаємося.
Ми називаємо її «Вільний час».
Щодня ми виділяємо учням певний час
на одну дисципліну, до якої вони мають хист.
Це наша група з проєктування.
Вони будують макет готелю, в якому гостями будуть самі тваринки.
У всіх номерах є тераса й вбудовані миски для води.
А це наші математики.
У них лише хвилина на розв'язання.
Той, хто розв'яже найбільше рівнянь, одержить приз.
- Почали. - Старт.
Літературна група читає по книжці на тиждень,
а потім пишуть за нею п'єсу
і ставлять її у вчительській під час обіду.
Ось там астрономи.
Вони продають цукерки, щоб купити телескоп.
Я погладшала на чотири кілограми. Усе заради науки.
А тут збираються наші лінгвісти.
Зараз вони читають «Мадлен» французькою.
Місіс Моєрс?
Так, містере Вайсман.
А що то за група?
Це щаслива група.
- Перепрошую? - Щаслива група.
І які в них здібності?
Бути щасливими.
Не розумію.
Вони будують готель, оті купують телескоп,
ті діти фактично створили справжній театр,
а за тим столом діти, серед яких і мій онук, просто…
Щасливі.
- Вони ходять по колу. - Так.
- Чому? - Це робить їх щасливими.
Місіс Фостер, це містер Вайсман, дідусь Ітана.
Ітан - наша найщасливіша дитина.
В Ітана паличка. Він у них лідер?
Ні, ієрархія не робить їх щасливими.
Хто розподілив групи?
На початку кожного року діти складають тест.
Він визначає їхні здібності й групи.
Сталася плутанина. Канцелярська помилка.
Не варто засмучуватися.
Він ходить по колу. На цьому все?
Містере Вайсман, Ітан - милий і здоровий хлопчик,
що має хист бути щасливим.
Дуже щасливим.
- Найщасливішим у школі. - За весь час її існування.
Я, мабуть, не зустрічала щасливішу дитину за Ітана.
Хай ще раз складе тест.
- Наступного року. - Ні. Зараз.
Містере Вайсман…
Я був штатним професором у Колумбійському.
Працював у «Белл Лабс». Маю 12 патентів на розгляді.
Це мій онук. Він Вайсман.
- Він нізащо не може бути щасливим. - Почали.
- Чудово. - Зібрався весь канал.
Актори, знімальна група, Філіп і Морріс дивляться на нас.
Я кажу жарт, усі сміються.
І раптом цей нахаба викрикує:
«Треба "лехаїм", а не "лахаїм", містере Стівенс».
Перша робота. Вам ясно?
І я дивлюся на цього служку в батьковому костюмі…
Костюм був батьків.
І думаю: «У хлопця є яйця. Він нагадує мене». І я його звільнив.
- О, привіт. - Мідж.
Поправляла макіяж.
Денні, це наша штатна сценаристка, Мідж Мейзел.
Велика шанувальниця.
Я на вашому місці?
Формально всі місця належать «Ен-Бі-Сі».
Ні. Я знаю правила.
Займати місце сценариста -
те саме, що виправляти іврит, хоча ти з Небраски.
Вісконсина.
Тут є місце.
Насправді мені потрібна послуга.
Що забажаєте.
Ти б себе зараз бачив.
Сьогодні я буду в шоу.
Не здивовані? Добре. Професіонали.
Зазвичай я рекламую свій концерт, виступ у Вегасі,
новий сезон мого серіалу, але цього разу я написав книжку.
Ось вона. Я письменник.
Як Дікенс, якби він народився в Бенсонгерсті.
«Повісті двох міст» продано 100 мільйонів копій.
Моя має розійтися в 101. Я маю бути на висоті.
Пам'ятайте про це, доки я читатиму жарти,
які цього ранку мені дала моя команда сценаристів. Хочу знати вашу думку.
Допоможемо, чим зможемо. Так?
- Мідж? - Нізащо. Негідник украв моє місце.
Дотепно.
Кеннеді створив Корпус миру. Тепер і зануди можуть бути популярними.
Далі. У Барбі з'явиться друг. Кен.
Не думаю, що це надовго. Він здається фальшивим.
Ви ще слухаєте?
Стрічка «Квартира» виграла «Оскар».
Далі сиквел «Суборенда».
Якщо об'єктивно? Мої сценаристи мене ненавидять?
Ми напишемо жарти.
Щоразу на ток-шоу ви розповідаєте жарти.
Я комік.
Було б дивно, якби я вирвав Ґордону зуб.
Так, але ви хочете, щоб люди прочитали книжку про ваше життя.
Може, розкажете про своє життя? Про батьків.
Звісно. Що тут смішного?
Якщо воно цікаве й щире,
то жарти будуть.
Чудово. Домашнє завдання. Дякую.
Денні? Ґордон кличе вас.
Дякую. Дітлахи, напишіть мені жарти.
Пошукайте в нотатках, під диваном,
спитайте в дядька п'яниці. Я маю бути кумедним!
Веди до свого вождя.
Ні.
Учень склав повторний тест гірше. Такого ще не було.
З усіх предметів: математика, англійська, природознавство, логіка…
Та цього разу в імені не помилився,
а це вже прогрес, порівняно з минулим тестом. Маємо радіти.
Не розумію.
Він не очікував на тест. Мабуть, запанікував.
Ще й паличку забрали. Це теж зіграло роль.
Але він Вайсман.
Це лише тест. Він нічого не значить.
Крім того, що він не знає математики, англійської, логіки.
Чи днів тижня.
Я ніби в альтернативному всесвіті.
Наче я в «Сутінковій зоні», але без коментарів Рода Серлінга.
Містере Вайсман, на жаль, через те, що Ітан склав другий тест
майже одразу після першого,
у його табелі буде зазначено цей бал замість попереднього.
Дідусю, блискітки липнуть до обличчя!
Та не хвилюйтеся, він не втратив місце в щасливій групі.
Міріам!
Ви прийшли!
Але запізнилися.
Хотіли переконатися, що квитки є. І я її висадив.
Я мала помахати, що квитки є, щоб він паркувався.
Але йшов дощ.
Я виходила. Його не було, і я йшла назад.
Я проїжджав, якщо не бачив її, то робив коло.
- Ми розминалися. - Вона вийшла. Мене нема. Зайшла.
Я їду. Її немає. Ще раз навколо кварталу.
І так дві години! Нарешті я здався й припаркувався.
Дяка Богу, квитки були там, де ти сказала.
Я ж обіцяла.
Можеш показати, хто їх нам дістав?
Хочемо подякувати.
Шоу починається.
Зажди! Я зробила Денні сендвіч. Віддай йому.
Повертаємося за п'ять, чотири, три.
І знову ми.
Наш перший гість - зірка популярного «Шоу Денні Стівенса».
Він артист, продюсер,
але, на його думку, йому найкраще підходить титул улюбленця Америки.
Денні Стівенс.
Ось він.
Забув про «танцюриста». Вітальний танок.
Денні.
Ґорді.
Дякую, що прийшов.
Радий знову тут бути. Гарно змінив декорації.
Я аж нічого не зробив.
Дуже стильно. Тобі личить «аж нічого».
Бачив твій виступ у «Копі» минулого місяця. Казковий.
Дякую.
Твоє шоу має успіх. І, кажуть, ти книжку написав.
Справді.
- Треба книжку купити. - Як писалося?
Дуже спокійно. Затишно.
Штани не потрібні. Це плюс.
Зовсім як ти. Ти теж штани не носиш.
Про своє життя писати незвично. Треба згадати події, імена, дати.
Потім треба змінити імена й дати, щоб не засудили.
Це твої батьки?
Так. Мітта й Джозеф.
Тут на фото їхній щасливий день.
Розумієте, вони були іммігрантами. Суворі. Дуже суворі люди.
Їм доводилося, бо життя їх не панькало.
Замість ліжка в них було каміння.
Вони втекли зі свого села, бо приїхали вершники й спитали:
«Що тут добре горить?»
Жахливо.
Вони поклали все майно в торбу
й пішли лісами, річками, горами. Усюди пішки.
Хуртовини, ведмеді. Уявити цього не можу.
Мої нерви не витримують, коли я чергу в ресторан бачу.
Раптом осетрини не вистачить.
Точно. Нарешті батьки дісталися острова Елліс,
де їх помістили в карантин на два місяці.
- Чому? - Вони хворіли.
На все: тиф, пневмонію, малярію.
Через це агент з імміграції змінив їхні імена на…
З таким ім'ям в шоу-бізнесі не вижити. Надто єврейське.
Згодом їх поселили у квартиру на Діленсі.
У них народилося дев'ять дітей.
Мама казала: «Навіть якщо не можеш дозволити собі квиток у кіно,
суботній вечір однаково настане. Треба щось робити».
Цікава філософія.
Вона була цікавою жінкою. Нещедра на обійми, але міцна духом.
Вона й дня в житті не відпочила.
Коли я був у шостому класі, вона влаштувалася водійкою вантажівки.
Вона верталася додому, а батько переходив дорогу,
спіткнувся, упав, і вона його переїхала.
Він не травмувався?
Ні. Тобто він помер, та, якщо на це не зважати...
Не смішно.
Найгірша історія, яку я чув.
Двоє її дітей померли. Ще двоє у в'язниці.
Решту родичів убили нацисти.
Та попри все це, усі випробування й негаразди,
моя мама плакала лише раз у житті.
Коли я сказав, що стану коміком.
Апарат із цигарками знову зламаний.
Зжер мої гроші, я заплакала, його відкрили, і я взяла все.
Нагадай взяти тебе в банк.
Ось вона, Диво-жінка!
Він про мене?
Сподіваюся.
Мідж! Іди-но сюди!
Якщо вас цікавить, хто поцупив усі цигарки,
я нічого не знаю. Спитайте Мела.
Я це чув!
Сідай поруч зі мною. Посунься, Елвіне.
- Вибач. - Вона тобі на коліна не сяде.
- Виходжу, вийшов. - Вибач, Елвіне.
- Знайди собі місце. - Ага.
- Будь-яке. - Гаразд.
- Стіна, міцна офіціантка. - Не заважаю.
- Привіт. - Привіт.
Добре. Я пригощаю.
- Я вже пригостилася. - Це не підійде.
Вона буде те, що пила Ширлі Темпл,
коли Джуді Ґарленд взяли в «Чарівника Оз».
Сьогодні був тріумф.
Гарне шоу.
Завдяки тобі.
- Ні, завдяки вам. - Як саме?
Ґордоне, ця жінка - відважна мандрівниця,
що насмілилася відкрити незвідане.
Жарт, який смішить.
Ви перебільшуєте.
Ти Амеріґо Веспуччі, сер Волтер Релі,
Амелія Ергарт, якби вона долетіла.
Де ви познайомилися?
- У кімнаті сценаристів. - Моїй?
Я прийшов горопахою, а вийшов королем.
- Коли ти там був? - Вона порадила говорити про сім'ю.
Якщо вона цікава, то жарти будуть.
Мене ледь пускають.
Це моя робота.
Так, робота. Будьмо.
Будьмо.
Я маю одну ідею. Просто думки.
Я продюсую кілька нових проєктів.
- Ти ідеально підійдеш. - Для чого?
- Знаєш Лоретту Янґ? - За церквою.
Я пишу для неї комедію.
Лоретта Янґ смішна?
Буде з гідним матеріалом. Джин Тірні теж хоче на телебачення.
- Джин Тірні знаєш? - Звісно.
Вони зірки. Шоу з ними будуть дивитися.
Я хочу запросити тебе на роботу.
- Що? - Що?
Можеш вибрати будь-яке шоу.
- Я не пишу сценарії. - Вона пише жарти.
- Різні речі. - Цілком.
«Якщо вона цікава, то жарти будуть». Чиї слова?
Я мала на увазі вас.
Ні. Ти мала на увазі історію. Персонажів. А це сценарій.
Ти жінка. У шоу гратимуть жінки. Хто напише для них краще?
Денні, ти що робиш?
- Пропоную їй роботу. - У неї є робота.
І тепер є краща.
Вона тут непогано заробляє.
- У мене зароблятиме краще. - Звідки ти знаєш?
Я спитаю її про зарплату й дам більше.
Ти крадеш у мене сценаристів?
Лише цю. Решту залиш. Вибач, Еле.
- Нічого. - Ні. Це я її знайшов.
- То що? Цур моє? - Годі, хлопці.
Гарних сценаристів повно. Навіщо так?
- Нічого особистого. - Хіба?
Ти п'єш напої за мій кошт!
Я заплачу за напої.
- Є правила! - Які ще правила?
Правила соціуму.
У дупу. Бачу талант і беру собі.
Талант? Тебе не талант у ній цікавить.
- Ґордоне. - Що це значить?
Ти сам знаєш.
Я одружений, йолопе!
Хто б для неї не писав, та Лоретта Янґ не смішна й ніколи не буде!
Лише ідіот думає інакше.
Поміряємося банківськими рахунками?
Ну все. Підводься!
Знущаєшся? Я був боксером в армії.
Ти грав боксера у фільмі про армію!
Принаймні я з Брукліна! А ти канадець!
Ми переїхали туди, коли мені було п'ять!
Хлопці! Люди дивляться.
Агов, що коїться? Ґордоне?
Знову почнеш це лайно, я тебе вижену!
Ага! Того разу ти зі спиною на місяць попрощався!
Вона ще й до того боліла, сучий ти сину!
Гаразд!
КОЛУМБІЙСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ - 1954 РІК
Вона десь тут. Зажди.
Знайшов.
Обережність не завадить.
Герман з ісландської кафедри за кілометр добре бренді чує.
Отакої.
Випиймо за ваше весілля й твою дружину.
- За Міріам. - Міріам.
Отже, Джоеле, я запросив тебе,
бо маю обговорити з тобою дещо напрочуд важливе.
- Гаразд. - Моя донька захоче дітей.
- Так. Трьох до 30. - Що?
Вона так каже. Трьох до 30.
Трьох до 30, щоб знову стати пружною.
- Я пропущу це повз вуха. - Не заперечую.
Як я казав, у вас буде троє дітей,
і цілком імовірно, що буде один хлопчик.
Назвемо його Джоел-молодший.
Нізащо.
Ти маєш знати. У Вайсманів,
у всіх гілках родинного дерева, до первістків-хлопчиків
неодмінно переходять певні дари.
Дари? Як спадок?
Хлопчики Вайсмани від народження мають винятковий інтелект.
Такий високий, що тобі знесе дах.
Він проявиться повільно, спершу непомітно.
Але в шість років він вистрелить.
- Дуже раптово. - Шість.
Бачив би ти мене в п'ять років.
Нетямущий сором для всієї родини.
І тут мені виповнилося шість. Решту ти знаєш.
Це хроніки всіх поколінь
первістків з родини Вайсманів і їхніх досягнень.
Приготуйся. Це щось неймовірне.
У нас були лікарі, юристи, науковці, королі, щонайменше один гобоїст,
п'ять письменників, археолог, один дуже винахідливий убивця.
Мій первісток не буде Вайсманом.
- Що? - Він буде Мейзелом. Я Мейзел.
Неважливо. Міріам - Вайсман.
Її гени поглинуть твої.
Твій старший син буде генієм. Тож змирися.
Обіцяю, у нього буде найкраща освіта…
Школа не грає ролі.
Важливо, щоб ти не втручався
в життя хлопця, доки йому не виповниться шість.
Що?
Загалом, ігноруй його, доки він сам до тебе не заговорить.
Не говорити із сином?
Авжеж, говори. Коли йому виповниться шість.
А до того - ані слова.
- То як з ним спілкуватися? - Через Міріам.
Якщо щось важливе, залиш записку.
Ейбе, це маячня якась.
Повір. Цю книжку не написали б, якби ми говорили з нашими синами.
Я п'ять років повністю ігнорував Ноя.
На свій шостий день народження
він узяв скрипку, а за два тижні грав Моцарта.
Не чув, як Ной грає.
Йому й не треба. Він уже все зіграв. Розумієш?
- Аж ніяк. - Добре. Тож, у нас є план.
Ласкаво прошу в сім'ю, Джоеле.
А тепер пий, доки Герман не внюхав.
А потім мені наснилося, що сніговик хоче заколоти мене морквою.
Який шок.
Тату! Іди за стіл!
Ще одна дитина.
- Як захопливо. - Правда?
Намагаємося завести ще одну дитину.
Не знала, що сантехніка має таку палітру.
І знову в нашому житті самі лікарі, щоденні уколи
й брудні журнали…
Що за брудні журнали?
Ніякі, мамо. Я кажу, що це виснажує. Зокрема, фінансово.
- Хоч би дівчинка. - Зусилля того варті.
Я думав, що на другу дитину буде якась знижка.
Може, вони могли б узяти стару пробірку.
Лікар, що бере старі пробірки, поганий.
Я не заперечую проти трьох чи п'яти старих пробірок.
Ти це чуєш?
Я не слухаю його вже два місяці. Який колір ти обереш?
Рожевий унітаз - це казка.
- А зі старим що? - Нічого.
- Навіщо новий? - Бо мені потрібна нова ванна.
- І? - Інший колір.
Це важливо?
Передаси лосося?
Чому ти не казала про тест Ітана на здібності?
Його що?
Тест на здібності.
На початку року всі діти складають тест на здібності.
- І як він склав? - Ніяк.
Учителі кажуть, що він здібний лише бути щасливим.
Це погано?
Ітан - первісток-хлопчик Вайсман.
Первісток-хлопчик Вайсман має досягти успіху.
Він не має бути щасливим.
Його щастя не заважатиме йому досягти успіху.
Звісно, заважатиме.
Жодна людина, яка досягла в житті
чогось гідного, не була щасливою.
Це неправда.
Назви хоч одного радісного науковця.
Одного веселого художника.
Одного безтурботного Батька-засновника.
Франклін! Йому часто перепадало?
- Перед малюком? - Часто.
Та з огляду на його досягнення, гарантую, він не отримував насолоди.
Чому ти так засмутився?
Твій син провалив тест на здібності.
Я бачив його бал.
Фактично, в нього немає здібностей.
Він намагався писати гумкою на олівці.
Він лише малий хлопчик.
Хлопчик, що цілий день ходить по колу,
не знаючи, яке майбутнє на нього чекає.
А єдине, про що турбується його мати - це абсурдний рожевий унітаз.
- Що не так з рожевим? - Унітаз не має бути рожевим.
- Чому ні? - Він має бути білим.
Рожевий унітаз - однаково унітаз, але кумедний.
Не все в житті має бути кумедним.
Не все має викликати усмішку.
Іноді треба лише ходити в туалет.
Вони тебе покликали, і ти вже біжиш.
Як дресирований спанієль.
Годі, Януше.
Купімо тобі повідець і гумову іграшку.
Замовкни!
Це шафа для білизни!
Скатертини лежать у ній.
Як і простирадла, і наволочки.
Це є в книзі, що лежить невідкритою на кухні.
Зельдо, ти часом не…
Так! Я принесла трави для зачаття.
Зараз я піду на кухню
й зроблю вам чай, щоб ви народили Хаїму сестру.
А після того
ми підемо в телефонну компанію й попросимо забрати наш телефон.
Він нам більше не потрібен!
Саме тому багатіїв так часто вбивають.
У неї гарна нова форма.
Привіт? Я прийшов!
Привіт, Джоеле.
Вибачте, я запізнився. Чекав на доставку.
Що ти зробив зі своїм сином?
Що?
Ти з ним говорив?
Здається, ти втратив глузд.
Запевняю, тобі не здається! Кажи!
Звісно, я з ним говорив. Він мій син.
Я казав тобі говорити з ним якомога менше,
- доки йому не буде шість. - Ти говорив серйозно?
Певна річ. Чого я б не був серйозним?
Бо це божевілля!
Я казав тобі про родовід. Про дар Вайсманів.
Ейбе, це маячня. Немає ніякого дару.
Ні, Джоеле, дар Вайсманів безумовно існує.
Бачив книгу первістків Вайсманів?
Зельда про цю книгу говорила?
Чого Зельді говорити про книгу первістків?
Вона постійно говорить про якусь книгу.
З Ітаном усе гаразд.
- Ти бачив його групу? - Яку групу?
Вочевидь, у школі він у щасливій групі.
Що тут поганого?
Вухам не вірю. Він зруйнував мій родовід.
- Справді? - Ми не знаємо.
А яке ще може бути пояснення, Роуз? Чому Ітан щасливий?
Може, він пізня квітка й стане нещасним згодом.
Це має статися в шість.
Здається, кілька первістків розцвіли аж у сім років.
А той далекий кузен, що створив умови для появи рентгенівського апарату?
Так, але були пом'якшувальні обставини.
Французько-прусська війна.
Але згодом він розцвів?
Я сподівалася, що Хаїм буде розумним.
Він буде.
А якщо ні? Якщо він тупий,
а нам усе життя доведеться вдавати, що він розумний?
Ланцюг ще не розірвано.
А якщо й наша дочка буде тупою? Біля нас бігатимуть два тупаки?
Принаймні вони дружитимуть з Ітаном.
- Годі! - Так!
Годі патякати про тупість мого сина!
Це якась бабусина казка.
Ітане! Приведи сестру, й ходімо.
Щоб я більше ні від кого не чув нічого поганого
про щасливу вдачу мого сина. Ясно?
- Попрощайся. - Бувайте.
Бувай.
Люблю близнюків.
Не кажи, що в тебе.
Не знаю.
- Я не казала, що в мене. - «Люблю близнюків» значить у тебе пара.
Ні, це значить, що я люблю дві ідентичні речі.
Як-от гівнюки й ти.
Пас. Так хоча б одну дитину віддам у коледж.
Граю. Це лише гроші, Піте.
Каже наймолодший продюсер ток-шоу.
Не наймолодший. Один із наймолодших.
- Кол. - Кол.
Коли ми познайомилися, ти був сучкою Джорджа Толедано.
Це був напис на моїх дверях.
Я стала твоїм талісманом, Майку.
А для тебе - ні.
Годі мене шпиняти.
Вибач. Вампіри з фінансовими звітами мене заводять. Десять.
- Кол. - І я.
Я пас.
Гаразд, остання карта, друзі.
- Тут смачні сендвічі. - Які?
З хлібом, м'ясом, сиром, помідорами…
Тобто, сендвічі!
Твій хід, Сюзі?
- Десять. - Пас.
Підвищую.
Підвищую ще.
Підвищуєш мою ставку просто так?
- Так. - Так не грають. Майку!
- А він що має зробити? - Добре. Кол.
Пара королів.
Пара трійок.
І ще одна трійка.
От лайно! З'їм сендвіч!
Смачнючі. Цей з гірчицею.
- Зробімо перерву. Розімнімо ноги. - Я не проти.
Ходімо.
Авжеж.
- Не знав, що ти в контрах із Кеном. - Ні. Лиш хочу затанцювати на його могилі.
Чому?
Він агент Шая Болдвіна.
А з Пітом що?
Він не агент Шая Болдвіна.
Піт - букер у Джека Пара.
Ви, букери, спілкуєтеся?
- У тебе друзів немає? - Ні, слухай.
Пар шукає новеньких. Він на другому місці й голодний.
Піт влаштовує прослуховування, 12 успішних коміків, по десять хвилин,
- Мідж у списку. - Що?
Він дуже хоче її послухати.
Ви говорили про Мідж?
Вона єдина жінка.
Він пустить її останньою. Вона всіх затьмарить.
Що відбувається?
Що? Я думав, ти зрадієш.
- А як же шоу Ґордона? - Ти знаєш правило.
Це правило Джорджа. Його немає.
Це й правило Ґордона.
- Хай змінить його. - Я продюсером і п'яти хвилин не був.
Спершу треба завоювати його довіру. Скільки ти готова чекати?
Ми розраховували на Ґордона.
То розраховуйте на Пара. Це подарунок.
- Гаразд. Дякую. - Ага.
Здається, Кен плаче у ванній.
Серйозно, дякую за це.
Звісно. Мідж усім покаже.
Що? Так. І за це теж дякую.
Це точно гарна ідея?
Що тепер у стелі?
- Схоже, це кішка. - Схоже?
Воно прудке.
І з хвостом.
Агов. Іди-но сюди. Поговорити треба.
Поговорімо тут.
Ні. Забагато вагін. Ходімо.
Чудово. Сідай.
Не знала, що ти прийдеш.
- Коли твій вихід? - За кілька хвилин.
У мене просто казкова новина.
Обожнюю казкові новини.
На шоу Ґордона ти не потрапиш.
Це казкова новина?
- Міріам… - От мені пощастило!
Годі. Це ще не новина.
Новина в тому, що в тебе прослуховування для Джека Пара.
Прослуховування?
Ні. Не зітхай. Це інше.
За запрошенням. Жодних сторонніх. Лише відбірні коміки.
Пар теж прийде.
Це справжній шанс. Прорив.
Джек Пар.
Я говорила з його букером після покеру.
Ти виграла?
Ущент програлася, але їхні хріни в моїх кишенях.
Він каже, буде лише 12 коміків, і ти єдина жінка.
Ти привернеш усю увагу.
- Хто сказав, що з Ґордоном глухо? - Неважливо. Це краще.
Я пішла до нього сценаристкою, щоб бути в його шоу.
Поглянь на мене. У дупу Форда. Він немовля.
Пар - легенда. Хай він відкриє тебе.
Ґордон здаватиметься ідіотом.
У нього була зірка, але він був надто тупим, щоб її відкрити.
Напевно.
Якщо ти з'явишся спершу в Пара, Ґордон так розлютиться.
Ага.
Уяви, як буде весело.
Ага.
Може, націлимося на Пара?
Це не кішка!
Точно не срана кішка!
- Чому в тебе підвищення? - Привіт. Що?
Підвищення зарплати. Чому?
- Справді? - Так.
- Хто сказав? - Фея підвищень.
- Чому? - Це я питаю.
- Ти не знала? - Я не знала.
Ти зароблятимеш, як чоловіки.
Святий Боже!
- Більше, ніж дехто. - Хто? Ральф? Це Ральф?
Я не скажу. Так, це Ральф.
Це дуже серйозно.
Якщо хтось дізнається, то всі жінки, що працюють,
схочуть зарплату, як у чоловіків, за ту саму роботу. Крах цивілізації.
Точно.
Нічого не вдієш.
Привіт. Є хвилинка?
- Ні. - Гаразд.
Схоже, є.
Чому мені підвищили зарплату?
Ти знаєш, чому.
Не знаю.
Мені довелося, щоб ти не пішла до Денні Стівенса.
Закон бізнесу. Вітаю.
- Ти дуже собою пишаєшся. - Трохи.
Знову з «Тутс Шор» викинули.
Ти його вдарив його ж тацею.
Тобі ще з чимось допомогти?
Ні.
Не думаю, що він до мене залицявся. Я знаю, коли до мене залицяються.
Залицявся.
- Ти не жінка. - А ти не чоловік.
Але тепер заробляю, як чоловік.
Він маніпулятор. Ти просто не помітила.
Точно. Може, тому, що цього не було.
Було. Ясно?
Не було, але звісно. Як скажеш.
Так, Мідж?
Я йду на прослуховування до Джека Пара.
Одягла модну сукню.
Поголила ногу. Усю. З обох боків.
Джек Пар буде там.
Дванадцять коміків, і я єдина жінка.
Вони до ніг мені впадуть. Тому й поголилася.
І час вдалий. Наприкінці.
Тож…
Запросиш мене першим?
Випередиш його?
Ні? Так? Можливо?
Гаразд, що ж…
І один,
і два…
Не треба задкувати, коли рахуєш.
Стій і кажи: «Один, два». А потім іди.
Гаразд. Дякую за пораду. Я запам'ятаю.
Я одержу своє.
Побачиш.
Загубився на Бермудах.
Обожнюю бути коміком.
Хоча люди й осуджують мене, вони принаймні п'ють.
Господи, дайте мені подушку.
Наче якийсь чолов'яга скаржиться на свій стояк протягом трьох годин.
Так і є.
Пар ще тут?
Так. Заряджає пістолет, щоб винести собі мізки.
Хай і мені кулю залишить.
Мідж Мейзел?
У списку одна жінка. Одна пара цицьок. Навіщо питати?
Ви можете бути Мідж. У вас теж цицьки.
Приємно, що хтось нарешті помітив.
- Я Мідж. - Ви наступна.
Втрачати нічого. Який у мене вигляд?
Для них, як у восьмої ночі Хануки.
Цицьки вперед.
…Місіс Мейзел!
Вітаю, пані та панове.
Люди, ви всі одержали погану звістку одночасно?
Воно не лікується?
Скільки цуценят постраждало, що у вас такі кислі обличчя?
Наче під клубом німці стоять.
Вони живі!
Чудово.
ЗАЧИНЕНО - ПРИВАТНИЙ ЗАХІД
- Ви дуже кумедна. - Дякую.
Є трохи миш'яку?
Чорт. В іншій сумочці.
Не щастить мені. Покуриш перед смертю?
Ти не задоволений своїм виступом.
А чого мені не радіти? Вони кашляли, гомоніли, випивали.
- Це як лото без призів. - Не так уже й погано.
Невже?
Але не так уже й добре.
А ти молодець.
Нічого.
«Нічого».
Ага.
На неї квитки розлітаються.
Побачимося, Юджине.
Як би так сказати. Її плюси їй переваги не дають, ясно?
- Ти що таке кажеш? - Я її не розумію.
Як це не розумієш?
Не розумію. Вона гарна жінка.
Красиво вдягнена й що?
- Вона кумедна. - Я не знаю, що продаю.
Ти продаєш коміка.
Я не зрозумів її.
- Джек усміхався. - Я з ним говорив. Він її не виділив.
Але публіка виділила. Ти їх чув?
Вони під столом лежали від її жартів.
- Приязна публіка. - Хрін там. Вона розірвала.
Вона розмазала всіх хлопців.
Знищила їх. І ти це знаєш.
Поговорімо про твого іншого клієнта.
Якого іншого?
Джеймса Говарда. Він на висоті.
Так. Джеймс успішний.
Після фільму він буде зіркою.
Повернемося до Мідж?
- Ніякої Мідж. Хочу Джеймса. - Що?
Хай приходить на шоу. Я дам йому гарний час.
Шість хвилин і розмова з Джеком.
Створімо ажіотаж, а потім вийде фільм…
Ти не бачив Джеймса, не знаєш, чи смішний він.
Знаю, що про нього говорять. Ось, що я знаю.
Забудь, Піте. Сьогодні річ про Мідж.
- Але… - Не говоритиму про Джеймса.
Я говорю про жінку, яка сьогодні вийшла
й витерла срану підлогу 11 хлопцями.
Хочу Джеймса.
- Я не… - Візьміть його.
Джеймс крутий. Я бачила його. Він підійде для шоу.
- Слухай, Мідж… - Нічого.
Не всі мене розуміють.
Іноді я сама себе не розумію.
Іноді вранці я така: «Ти хто? Що з тобою?
Що це на тобі?» Я розумію.
- Я владнаю… - Ні, Сюзі.
Не шкодь Джеймсу.
Не треба. Я переживу.
Справді.
Визнаю. Ти виконавиця вищого рівня, Мідж Мейзел.
Це вже щось, так?
Дякую за цей шанс, Піте. Серйозно.
Сподіваюся, колись я скажу: «Я говорила».
Я теж.
Я подзвоню тобі завтра.
Гаразд, узгодимо дати.
Авжеж.
Джек Пар, щоб його.
- Ага. - Моя мати обісреться.
Обісреться, знепритомніє
і знову обісреться.
Важка на неї нічка чекає.
Цей рік просто нереальний.
Сім місяців тому я працював за їжу в забігайлівці,
а зараз знімаюсь у фільмі й буду в Пара на шоу.
Не щипай мене, а то прокинуся.
Ти на підйомі, не сперечатимусь.
- То коли мене кличуть? - Хотіла про це поговорити.
Мені байдуже. Я скасую всі справи.
Якщо я потрібен Джеку, я буду.
Прошу тебе відмовитися.
Що? Чому?
Ще не твій час.
Що ти маєш на увазі?
Ти на шляху до успіху й без Пара. Він тобі не потрібен.
Хай вийде стрічка, а потім підеш до Пара.
Чому?
Кажу тобі, ще не твій час.
То може, хай стане мій?
- Джеймсе… - Погоджуйся.
Думаю, не треба.
Ти або назвеш вагомішу причину,
бо зараз мені здається, що тобі насрати,
- або хай буде шоу. - Джеймсе…
Я йду на шоу або знайду іншого агента.
ВЕРХНІЙ ІСТ-САЙД - 1973 РІК
Божевільня якась.
Вочевидь, мама так задоволена зйомкою,
що хоче завтра додати кілька ракурсів.
Щоб було «екранно».
Вона почула це слово сьогодні. «Екранно» і «затямив».
Мідж, ця реклама вже втричі перевищила бюджет.
Що можу сказати?
Хочу, щоб на тебе зійшло боже осяяння.
Боже осяяння на єврейку?
Хобі твоєї мами…
Не кажи таке при мамі.
Вона зробить з твоїх яєць сережки.
Її бізнес став для тебе величезним фінансовим тягарем.
Наскільки великим?
Кінг-Конг з Фей Рей.
Я знову вдаю невинну дівчину.
Минуле приміщення було не дуже, але ти купила дім, бо вона не хотіла орендувати.
- Чому не подзвонила? - Кнопки на телефоні застрягли.
Бізнес не приносить гроші. Треба зачинити заклад.
Заплатимо вихідну допомогу працівникам і продамо будівлю.
Зазнаємо збитків, але треба цього здихатися.
Можеш платити матері зарплату. Зі своєї кишені.
Більше, ніж вона заробляє зараз.
Сюзі, підтримай мене.
Він не заливає. Витрати величезні.
Дякую вам,
але цей заклад для неї важливіший за її внуків, чоловіка, сина й мене.
Він буде працювати, доки вона схоче.
Вона не має турбуватися, сумувати чи відчувати себе невдахою.
Будемо й далі казати, що все добре,
знімати рекламу, яку вона забажає,
бо це все, що я можу їй дати за той час, що в неї лишився.
- Організуй тур Австралією. - Вранці зроблю.
Міріам, маю геніальну ідею. Відгуки!
Знімемо всі історії успіху й вставимо їх в серію рекламних роликів.
Доведеться міняти те, що ми вже зняли.
Та, якщо треба, відзнімемо все наново.
Що скажеш?
Скажу, що це чудова ідея, мамо.
Ванну полагодити не встигнуть,
уся квартира смердить пліснявою,
вечірку тут проводити не можна.
Буду орендувати залу.
З власних коштів. Витрачу цілий статок.
Знаю, тобі байдуже!
Думаєш, це безглуздо й несерйозно!
Нічого. Це важливо тільки для мене.
Естер.
Земля вибухнула, ти чув?
Ні. Щось упало. Не страшно. Іди спати.
Міріам? Усе гаразд?
Міріам.
Не зараз, тату.
- Де Ненсі? Їжа холоне. - У неї побачення.
Побачення? З хлопцем?
Так, любий, побачення. Картопельки?
- Не переводь тему. - Ти любиш картоплю.
- Годі вже про картоплю. - Гаразд. Моркви?
Керол, нашій доньці 15.
- Денні… - Тільки після весілля.
Чоловік відпускатиме її на побачення.
Відчиниш, любий?
Гаразд. Та коли повернуся, ми обговоримо,
хто головний в цій родині. Я.
Якщо подумати, то ми поговорили. Вирішено.
Ти знущаєшся.
- Ненсі вдома? - Ні, вона в армії.
Надовго?
Як тебе звати?
Скіппі.
Тебе так батьки назвали?
- Так. - Навмисно?
Так.
Вони знають, що ти не цуцик?
Денні, впусти хлопця. Він застудиться.
Це коридор, не тундра.
Гаразд, входи.
У вас гарна оселя, містере Стівенс.
А ти хочеш її обчистити?
Ти приніс Ненсі квіти.
Так, коли мені востаннє приносили квіти?
Коли портьє приніс букет помилково.
Не в ту квартиру постукав.
Скіппі, до мене.
Сидіти.
Молодець.
Так, Скіппі, твоє ім'я мене тішить.
У мене є кілька запитань.
- У тебе було багато дівчат? - Ні.
- Чому? Тебе не люблять? - Що?
З тобою щось не так?
Не думаю.
Привіт, Скіппі.
Привіт, Ненсі. Ти така гарна.
Дякую. Ходімо.
Я ще не закінчив зі Скіппі.
- Ходімо. - Куди?
- Влаштую з ним перегони. - Що?
Цікаво, чи він мене обжене.
Вам уже час іти. Розважайтеся. Додому до десятої тридцять.
До десятої тридцять? Ми що, в Іспанії?
Будь удома о 20.45.
Але, тату…
Денні, можна тебе на хвилинку?
- Навіщо? - Хочу поговорити.
Він перший почав.
Денні, твоя донька вперше йде на бал як молода жінка.
Ти справді хочеш усе зруйнувати?
Я хочу сказати «так».
Ні.
Ось той, за кого я вийшла.
- Розважайтеся. - Ненсі…
Знаю, тату, додому до 22.30.
Просто хотів сказати, що ти прекрасна.
Дякую, тату. Я тебе люблю.
Па-па.
Дуже мило. Не рахується.
Як не бачу її щодня, я сумую
І дуже радію, як її я цілую
У мене для того є причина
Моя Ненсі, сонячна дівчина
Чули в неділю дзвони церковні?
Так само вона всіх надихає
А як заговорить
Мов пісня рветься назовні
Вітання від неї хоралом лунає
Перед нею не встоїш, повір, я це знаю
Нема в неї сестер, тобі співчуваю
Ніхто не займе твоє місце, Ненсі
Сонячна дівчина
Творчий керівник: Яна Філоненко