- Kde je Nancy? Vystydne jí jídlo. - Má rande.
Rande? S chlapcem?
Ano, drahý, rande. Dáš si brambory?
- Neměň téma. - Ale brambory máš rád.
- Nechci o nich mluvit. - Dobře. Co mrkve?
Carole, naší dceři je patnáct.
- Danny... - Do svatby žádné randění.
Pak ať o tom rozhodne manžel.
Schválně, jestli ji pustí na ten ples.
Carole jí koupila šaty a ustřihla visačky.
Bude ji tam muset pustit.
Ta Nancy je ale číslo.
Díky bohu, že jsme neměli dceru.
Nevšímej si babičky. Je nalitá.
Na sešlost je tu dost místa.
Kdybych přesunula stůl, bylo by tu místo kolem mísy s punčem a...
- Co to smrdí? To ty závěsy? - Ne. Nemyslím si...
Chtěla bych je učit tancovat.
Každá dívka by měla umět...
Možná smrdí ten koberec?
- Ten už jsem kontrolovala. - Odkud to jde?
- Za mnou. - Proč?
- Poženu ho chodbou. - Cože?
Chci vidět, jestli je rychlejší.
Samozřejmě, že je.
- Klepne ho pepka. - Díky bohu, že jsme neměli dceru.
Jsou k zbláznění. Nevšímej si babičky.
A dědečka. Toho taky.
To to piano.
Piano smrdí po cibuli?
Jen černé klávesy.
- Shirley? - Ano?
Černé klávesy u piana smrdí po cibuli.
- No a? - Proč?
To piano je staré.
Danny, no tak. Je to vážně nutné?
Zítra bude v Show Gordona Forda.
Danny Stevens? Vážně?
Můj bože. Já ho zbožňuju.
Ten zvládne naprosto všechno.
Zpívá, tancuje. Dokonce pořád navštěvuje nemocné děti.
- Miluje je. - Zvlášť ty hodně nemocné.
Chcete se zítra přijít podívat?
- Opravdu? - To bychom moc rádi!
A co lístky?
Naštěstí máte spojku.
To je nádhera! Koho?
Mě. Já jsem ta spojka.
- Co? - Pracuju v tom pořadu.
Někdo nám může sehnat lístky?
Ano. Já.
Já vám je můžu sehnat. Protože tam pracuju.
Takže jsem spojka.
Tak to nechápu.
Když vyvětrám klavír, vyměním obrazy,
odklidím rozetky a ty plasty,
přidám květiny, polštáře, trošku vymaluju, možná...
- Nechám si to projít hlavou. - Co?
Chce uspořádat večírek pro ty ženské, co jí platí za manžely.
Díky bohu, že jsme neměli dceru.
To jsme ale měli z pekla štěstí.
- Nevšímej si babičky, drahoušku. - A dědečka.
Radši si nevšímej nikoho.
Ještě jednou děkuju.
Nemáš zač.
Miriam, ať nám ta spojka pak dá vědět ohledně těch lístků.
To já vám seženu ty lístky.
- Takže nám dají vědět? - Ano, dají vám vědět.
Tak co na to říkáš?
Záchody splachují a je tu střecha nad hlavou.
Můžeš to pořádat u nás doma.
Tam je to moc malé. Najala jsem instruktora tance.
- Tak to abys pronajala halu. - A za co?
Co vynechat toho instruktora?
Ty o lásce nevíš zhola nic.
Zavřete oči. Představte si lásku.
Vidíte pohledného, sečtělého muže?
Děti? Moderní střešní byt s výhledem?
Nebo vidíte úspěšného ortodontistu,
děti a dvoupatrový koloniální dům někde na předměstí?
Třeba je to urostlý a silný špičkový dodavatel a děti
na zrekonstruované farmě, z které se vám tají dech.
Ať už pro vás láska vypadá jakkoliv, pomůžu vám ji najít.
V impériu Rose Weissmanové „Jedna plus jedna rovná se láska“
se postaráme o jakékoliv vaše romantické...
Jakékoliv romantické...
Jakékoliv... Nevím, co to má znamenat.
Střih.
Pardon, ale on máchá rukama jako kdyby odlétal do teplých krajin.
Co je?
- Rose, vypadáš báječně. - Děkuju.
Kurt se ti jen snažil připomenout, ať jdeš dál. Pamatuješ?
Musíš jít, dokud nedojdeš na tuhle značku. Chápeš?
Ano. Ale je to trapné. A musím sejít tolik schodů.
Vypadáš báječně.
Nemůžu to říct odtamtud?
Nemáš tam světlo.
Možná kdybych nemusela...
Musíš. Ale vypadáš opravdu báječně.
Ne. Miriam?
Už jdu.
Čau. Copak? Jde to skvěle.
- Vážně? - Ano.
Slyším tu spoustu vzdychání. A ne toho dobrého.
Ne. Je naprosto běžné dělat 196 záběrů.
To je k smíchu. Musím si lehnout.
Mami, tohle jsi chtěla, pamatuješ?
Chtěla jsi rozšířit podnik. Chtěla jsi natočit reklamu.
Hej, všichni, dobrá práce. Už to skoro máme.
Nejsem dobrá před kamerou.
To víš, že jsi. Že jo, Eddie?
Vypadá báječně.
Je to fakt machr.
Proč nemůžeme sehnat někoho jiného, aby mě hrál?
- Jako koho? - Doris Dayovou.
Doris Dayová nevypadá jako Rose Weissmanová.
Chop se toho ty.
Tvůj obličej má pořád znaky toho mého, tak je to skoro stejný obličej.
Zvláštní způsob, jak mi říct, žes byla na plastice.
Kazím to.
Všechno.
Kazím to a dělám ze sebe blázna.
Něco ti řeknu. Zapomeň na to chození.
Stůj tady, ve svém světle,
a já budu stát tady a ty mluv se mnou.
Stůj tady a říkej mi vše o lásce a o tom, jak si sehnat manžela.
Jedeme znova.
Ticho na place, prosím.
A mami? Vážně vypadáš báječně.
Jedna plus jedna rovná se láska, po 197. Značka.
Zavřete oči a představte si lásku.
Úžasná paní Maiselová
- Miriam? Miriam? - Co?
Sporák nechce chytnout.
Zapnula jsi ho?
Samozřejmě, že ano.
Občas ho nezapínáš.
Nezapnula jsem ho jen jednou. Jednou.
- Stůj klidně. - Cože?
- Ne ty! - Miriam, proč mám stát v klidu?
Ne ty. Esther. Stůj klidně.
Tati, připrav Ethana na cestu.
Zrovna ho učím na piano.
Musí se připravit do školy.
Nemůžu uvařit čaj.
Přestaň, Esther.
Teď je dobrá chvíle vytěsnit
ze života vše kromě hudby.
- Stůj klidně. - Potřebuju čaj.
Viděl jsi někdy Vladimira Horowitze, jak s hračkou v jedné ruce
hraje tou druhou Rachmaniova? Rovnou ti řeknu, že neviděl.
- Tati! - Abe.
Nebaví mě to.
Teď to nebaví nikoho z nás.
- Potřebuju pomoct se sporákem! - Potřebuju pomoct s účesem!
Já mám plné ruce s chlapcem!
Dobře, přestaň.
Ještě jednou ti to zahraju.
Bedlivě poslouchej.
Tohohle se snažíš dosáhnout.
Slyšíš, jak krásně to zní?
Díky bohu, Zeldo. Tohle ráno je hotová katastrofa.
Je vypnutý plyn.
Cože? Miriam, je vypnutý plyn! Abe, je vypnutý plyn!
Nic se neděje. To spravíme.
Miriam, spravíme to!
Abe, je tu Zelda, ta to prý spraví!
- Cože? - Zelda nám opraví sporák.
Co je se sporákem?
Je vypnutý plyn, pane Weissmane!
Zeldo? Co tu děláte?
Opraví nám sporák!
Dobře.
Takže, jak jsem vám ukázala minule, stačí jen škrtnout sirkou,
přidržet ji tady, otočit knoflíkem a hotovo.
Božínku. To je tak složité.
Vůbec to není složité. Už jsem vám to ukazovala.
- Co se podívat do knihy? - Do jaké?
Do té, co jsem pro vás napsala.
Všechno tam je popsané a ilustrované.
Tady, přímo pod „Žádný plamen ve sporáku na čaj“
stojí „Jak opravit plamen ve sporáku na čaj.“
Je to snadné. S obrázkem hrnečku a tak.
Ještě že to už funguje.
Příště to můžete zkusit sama.
Já bych vyhodila celou budovu do vzduchu.
Už to opravila?
Ano. Je geniální.
Sakra. Chtěla jsem vidět, jak to dělá.
Všechno je v knize.
- A ta se vzala kde? - Nemám tušení.
Ode mě. Já ji napsala.
Jsou tu i obrázky. To je hezké.
Parkuju v cestě.
Dáte si čaj? Už to hoří.
- Ne. - Chcete dál?
To nemusí být.
Prostě pojď dál a posaď se.
Nechci jít dál a posadit se.
Bude to jen chvilinka.
To říkáš vždycky a pak tu strávíme celý den.
To se musí škrtnout sirkou?
Vyhodila bych celou budovu do vzduchu.
Nevyhodila byste ji do vzduchu.
Je dost možné, že by ji vyhodila do vzduchu.
Tak ji nech.
- Januszi. - Chceš čaj, Miriam?
Ne. Dneska musím přijít včas.
Máme v pořadu Dannyho Stevense a Gordon chtěl, ať se předvedeme.
Nejdřív se musím zastavit u Ethana ve škole.
Ahoj, Zeldo. Upravíš mi to?
Samozřejmě.
- Zeldo. - Co?
Musíš přestat pomáhat těm lidem!
Už tu nepracuješ.
Jde o vlasy malé holčičky.
Nevěděli, že je ve skříni na ložní prádlo horní police.
Zapomněli, jak přiložit do krbu.
Vletěl jim sem pták a je nenapadlo otevřít okno.
Jsou to dospělí lidé.
Musí se o sebe umět postarat sami.
To nedokážou!
Zeldo...
Ve staré dobré domovině
se chromý kůň vždy zastřelí, protože je k ničemu.
Tenhle dům je plný chromých koní!
- Zeldo, zvednete to? - Ne!
Nezvedej ten telefon!
Omlouvám se, paní Weissmanová,
ale jsem si zcela jistý, že umíte zvednout telefon sama.
Dobře.
Tak pardon, ale já umím hrát.
Tak tohle je komín. Vždycky mě to zajímalo.
Ještě jednou. S citem.
Haló?
My máme skříň s pojistkami?
Cože?
Nechápu, proč to neodtéká.
To ten odtok.
S tím odjakživa nic nebylo.
- Nesvádím to na odtok. - Tím to nikdy není.
Do bytu Ronbauerů zatéká voda
a koberec na chodbě je zničený. Tady, Zeldo.
- Děkuju. - Děkuju.
Cením si tvé pomoci.
Ještě že jsi tu byl.
Ano, jistě. Hotový domácí skřítek.
Vydržte. A je to.
Mám to. Tohle v odtoku rozhodně nemá co dělat.
Jak se to tam dostalo?
Někdo to tam musel zatlačit.
Ethane!
- Co to je? - Moje loď.
Co dělala tvoje loď v odtoku ve vaně?
Potopila se.
Co jsem ti říkala o strkání věcí do odtoků?
- Nic. - Ale ano.
- Kdy? - Co to s tou kuličkou?
Ta byla v nose.
A co ty hrací karty, co jsi rozstříhal? Nebyly náhodou v odtoku?
Ne.
Za těch šest let, co tu jsi,
jsme o tom mluvili aspoň jednou.
I kdyby to nakonec bylo jen, teoreticky:
„Když se naskytne příležitost, nedělej to,“ tak něco.
- Dobře. - Dobře.
Takže...
Volali Mendelsonsovi ze sedmého patra.
Protéká jim to stropem.
Měla by ses jim omluvit. Jejich syn zrovna absolvoval na právech.
Postarám se o to.
Pamatuj, že v pondělí mám tu sešlost, takže ten koberec musíme vyměnit.
Nemůžu neprovdané ženy vystavit holým dřevěným podlahám jako v bordelu.
A koupelna musí být v provozu.
Kdyby nebyla, musela bych zase změnit plány. Rozumíš?
- Kolik je hodin? - Řekni, že rozumíš.
Sakra. Jdu pozdě. Už bych měla být v Ethanově škole.
- Můžeš jít ty? - Mám toho spoustu na práci.
Tati? Ty máš čas, že jo?
Za hodinu mám být ve vydavatelství.
Tak to máš čas. Mohl bys hodit Ethana do školy a chvíli tam zůstat?
- Proč? - Rodiče přijdou pozorovat děti.
Učitelé ukazují, kde sedí, někdo se počůrá.
Moc to neprodáváš.
Prosím? Musím podplatit sousedy, aby na mě nepustili svého syna právníka.
Dobře. Fajn. Půjdu tam.
Ale varuju tě, bude stačit jeden počůránek
a mizím odtamtud. Pokud tam teda nebude dobrá svačina.
Platí.
Můžete mu napsat do Show Gordona Forda.
Nevím, jak dlouho mu bude trvat, než vám odepíše. Je velmi zaneprázdněný.
Každý večer moderuje. To zabere čas.
Omlouvám se, syn ucpal odtok ve vaně lodí
a voda zatopila tři koupelny
a nemůžu si jako nepřátele dovolit sousedy z bytů 7 a 8C.
Mám zkroucené podlahy, zničený koberec,
moje matka v pondělí pořádá sešlost
a panikaří, že koupelna nebude funkční
a z nějakého důvodu piano u tchyně a tchána smrdí po cibuli.
A co prsa Ursuly Andressové?
- O čem jste mluvili? - O prsou Raquel Welchové.
- Anity Ekbergové. - Ann-Margret.
Dannyho Stevense. Teda ne o jeho...
Řešíme jeho dnešní účast v pořadu. Propaguje svou novou knihu.
Ty jsi šikulka. Takže, Danny...
- Zajistil mi první práci. - Úžasný chlap.
Doma ho milují.
Nic z toho nevyvracím.
Takže chci, aby měl úspěch.
Jeho scenáristi už na něčem pracují, ale připravte se, kdyby to dopadlo na nás.
- Mám otázku. - Ano, Mele.
Jak dlouho bude trvat Adamovi, než dá Dannymu scénář?
- Deset? - Podle mě osm.
- Čtyři. - Zná někdo dobrého dlaždiče?
- Midge. Utahujeme si z Adama. - Promiň.
Jednou budeš muset říct, jestli do toho jdeš.
Všichni k zábradlí.
K zábradlí, lidi.
Paráda.
Jak mnozí z vás ví,
jsem nyní oficiálně novým producentem Show Gordona Forda.
Děkuju.
Na začátek
bych chtěl říct pár slov, když tu máme takovou změnu.
Ačkoli byl odchod George Toledana
pro některé z vás náhlou a znepokojivou změnou,
chci vás ujistit, že jsem připravený převzít otěže.
Být dobrým vůdcem vyžaduje nejen zkušenosti,
ale i empatii, instinkty, chladnou hlavu a...
Gordone. Ahoj.
Ahoj, Mikeu. Sluší ti to tam.
Nový oblek?
Jen sako.
Pokračuj.
Ne. Domluvil jsem.
Ne. Zavolal jsi nás k zábradlí. Jsme tu.
Poslední, co jsem postřehl, byla „chladná hlava.“
No, jen jsem vám chtěl říct, že jsem připravený
a jsem...
Jsem tu pro všechny vaše potřeby.
Moje kancelář bývala dole, ale teď je tady nahoře.
Pořád je částečně dole,
protože tady nebylo místo na tabuli s hosty.
Jestli se na ni budete potřebovat podívat, je dole,
ale jestli budete potřebovat mě, tak jsem tady nahoře.
Nebo někdy i dole. Když budu pracovat s tabulí. Takže...
Díky.
Počkat, oficiálně nový producente. Mám otázku.
- Plánuješ přidat do haly další popelníky? - Nejsem si takových plánů vědom.
Škoda. Hodily by se nám další dva.
Zařídím to.
Jeden klučina dneska ráno olizoval tlačítko ve výtahu.
Řeknu to údržbě.
Mám tu účtenku za večeři. Chceš ji?
Fajn, už odcházím.
Počkat! Můžeme také odejít, oficiálně nový producente?
Ano.
První den v práci.
ŠKOLA ALCOTT
Máme nejlepší školní knihovnu v New Yorku.
Jsme na to velice hrdí.
Tento rok nám velmi vážený absolvent
daroval celou svou sbírku prvních vydání.
Ano?
Tohle je opravdu vynikající.
To ráda slyším.
Křupavé, krémové a ořechové. Skvělá kombinace.
- Dostávají tu děti to samé? - Ano.
Tohle je senzační škola.
Dobře, chtěla bych vám ukázat něco, na co tu jsme všichni velice pyšní.
Tomuhle říkáme „Čas pro sebe“.
Část každého dne je určena tomu, aby se studenti věnovali
předmětu, ve kterém vynikají.
Tohle je naše inženýrská skupina.
Právě staví model hotelu, který ubytovává výhradně domácí mazlíčky.
Každý pokoj má terasu a vestavěné misky na vodu.
Tady je naše matematická skupina.
Mají jednu minutu na vyřešení příkladu.
Ten, kdo jich vyřeší nejvíc, vyhraje cenu.
- Start. - Start.
Naše čtenářská skupina čte jednu knihu týdně,
pak napíšou hru, zdramatizují ji
a předvedou ji při obědě v učitelském salonku.
Astronomická skupina je tamhle.
Prodávají tyčinky, aby měli na nový dalekohled.
Přibrala jsem ve jménu vědy pět kilo.
Tady máme naši jazykovou skupinu.
Právě čtou Madeline ve francouzštině.
Paní Moyersová?
Ano, pane Weissmane.
A co ta skupina tamhle?
To je naše šťastná skupina.
- Prosím? - Šťastná skupina.
Ale v čem vynikají?
Vynikají v tom, že jsou šťastní.
Tomu nerozumím.
Oni staví hotel, tamti kupují dalekohledy,
tamti jsou v podstatě plně funkční letní divadlo
a skupinka, ve které je můj vnuk, je jednoduše...
Šťastná.
- Jen chodí dokola. - Ano.
- Proč? - Protože je to baví.
Paní Fosterová, tohle je pan Weissman. Ethan je jeho vnuk.
Ethan je jeden z nejšťastnějších.
Ethan má hůlku. Je to jejich vůdce?
Ne. Z hierarchie by neměli radost.
Kdo rozhodl o složení?
Děti na začátku každého roku píšou test.
Ten určuje jejich silné stránky a skupiny.
Došlo k nedorozumění. K administrativní chybě.
Není důvod se zlobit.
Chodí dokola. To je vše?
Pane Weissmane, Ethan je hodný a zdravý chlapec,
který je shodou okolností šťastný.
Tak moc šťastný.
- Nejšťastnější v celé škole. - Šťastnějšího žáka neznáme.
Nikdy jsem neměla žáka tak šťastného, jako je Ethan.
Trvám na novém testování.
- Příští rok. - Ne příští rok. Teď.
Pane Weissmane.
Byl jsem profesorem na Kolumbijské univerzitě.
Pracoval jsem v Bellových laboratořích. Očekávám dvanáct patentů.
To je můj vnuk. Je to Weissman.
- Neexistuje důvod, proč by byl šťastný. - Jdeme.
- Super. - Byla tam celá sebranka.
Obsazení, personál, Phillip a Morris, všichni na nás zírali.
Řekl jsem vtip, všichni se rozesmáli.
Zničehonic se ozve nějaký bídák a řekne:
„Je to l’chaim, ne la-chaim, pane Stevensi.“
První práce! První práce, jasný?
Tak kouknu na toho ministranta v tatínkově obleku...
Byl to jeho oblek.
Pomyslel jsem si: „Ten kluk má koule. Připomíná mi mě.“ Tak jsem ho vyhodil.
- Zdravím. - Midge.
Musela jsem se upravit.
Danny, tohle je naše scenáristka, Midge Maiselová.
Zdravím. Jsem vaše fanynka.
Sedím vám na místě, ne?
Technicky vzato to jsou místa NBC.
Ne. Znám pravidla.
Zabrat místo scenáristovi
je jako někomu opravovat hebrejštinu, když jste z Nebrasky.
Wisconsinu.
Tady je místo.
Vlastně jsem přišel požádat o laskavost.
Cokoliv chcete, pane.
Kéž by ses teď viděl.
Dnes budu ve vašem pořadu.
Nikoho to nepřekvapuje? Dobře.
Normálně chystám vystoupení, jsem ve Vegas,
chystá se nová série mého pořadu, ale tentokrát jsem napsal knihu.
To je ona. Jsem spisovatel.
Jako Dickens, kdyby vyrostl v Bensonhurstu.
Příběhu dvou měst se prodaly miliony kopií.
Musím jich prodat víc. Musím být lepší.
Proto bych vám chtěl přečíst vtipy,
které mi dnes ráno dal můj tým scenáristů. Rád bych slyšel váš názor.
Pomůžeme ti, Danny. Že jo?
- Midge? - Ani nápad. Chtěl mi zasednout místo.
Vtipné.
Kennedy založil Mírové sbory. Teď mohou být i nudné děti oblíbené.
Další. Barbie má přítele. Kena.
Myslím, že jim to nevydrží. Vypadá trochu uměle.
Držíte se?
Byt získal ocenění za nejlepší film.
Příští rok následuje Podnájem.
Tak jo, podle vašeho nezaujatého názoru, myslíte, že mě moji scenáristi nenávidí?
Můžeme nějaké vymyslet.
Pokaždé, když jste v nějakém pořadu, říkáte vtipy.
Jsem komik.
Kdybych Gordonovi trhal moudrák, bylo by to zvláštní.
To ano, ale teď chcete, aby lidi četli knihu o vašem životě.
Proč nemluvíte o životě? O vašich rodičích.
Ale co je na tom vtipného?
Je to zajímavé. Je to skutečné.
Něco vtipného na tom najdete.
Skvělé. Jsem zaúkolovaný. Děkuju.
Danny? Gordon je připravený.
Děkuju. Vymyslete mi nějaké vtipy, lidi.
Podívejte se pod polstrování gauče,
myslete jako váš opilý strýček, jen najděte něco směšného!
Vzhůru za vaším vůdcem.
Ne.
Je velice neobvyklé, že se student napodruhé zhorší.
Ve všem: v matematice, angličtině, vědě, logice...
Aspoň tentokrát napsal svoje jméno správně,
což je od posledně velké zlepšení. To je prima.
Prostě tomu nerozumím.
Překvapili jsme ho tím novým testem. Pravděpodobně zpanikařil.
Navíc jsme mu vzali hůlku.
Ale je to Weissman.
Je to jeden test. To nic neznamená.
Až na to, že není dobrý v matice, vědě, angličtině, ani v logice.
Nezná dny v týdnu.
Mám pocit, že jsem v alternativním vesmíru.
Jako bych byl v Zóně soumraku bez Roda Serlinga, který by mě vedl.
Podívejte, pane Weissmane, to, že tak krátce po prvním testu
dělal nový znamená,
že to nahradí jeho předchozí výsledek.
Dědo, třpytky drží na obličeji!
Ale nebojte se, o své místo ve šťastné skupině nepřijde.
Miriam!
Tak jste tady!
Ano. Se zpožděním.
Chtěl jsem se ujistit, že máme ty lístky, tak jsem ji vysadil.
Já mu měla pak zamávat a on měl zaparkoval až potom.
Pršelo.
Kdybych ho neviděla, vrátila bych se dovnitř.
Jel jsem kolem, neviděl jsem ji, tak jsem jezdil dál.
- Pořád jsme se míjeli. - Nebyl jsem tam, tak šla dovnitř.
Nebyla tam, takže zase znova.
Celé to trvalo dvě hodiny! Nakonec jsem to vzdal a zaparkoval.
Díky bohu, že lístky byly přesně tam, kde jsi říkala, že budou.
Já vám to říkala.
Ukážeš nám, kdo sehnal ty lístky?
Chceme jim poděkovat.
Hele! Už to začíná.
Počkej, tady! Udělala jsem Dannymu sendvič. Dej mu to.
A jsme zpět za pět, čtyři, tři.
A jsme zpět.
Naším prvním hostem je hvězda populární Show Dannyho Stevense.
Vystupuje v nočním klubu, je to producent,
ale myslí si, že nejlépe ho vystihuje titul „Miláček Ameriky“.
Danny Stevens.
Tady ho máme.
Zapomněl jsem, že je tanečník. Vždy přitančí.
Danny, Danny, Danny.
Gordy, Gordy, Gordy.
Jsem rád, že tu jsi.
Rád jsem tu zpátky. Líbí se mi, jak jsi to tu upravil.
Nic jsem tu neupravoval.
Máš na to talent. Máš talent na „nic“.
Viděl jsem tě minulý měsíc v Copě. Byla to senzace.
Děkuju.
Tvůj pořad si taky vede dobře. Slyšel jsem, že jsi dokonce napsal knihu.
Už tomu tak bude.
Musím si ji koupit. Jak se ti psala?
Žádný chaos. Bylo to uklidňující.
A nemusíš u toho nosit kalhoty.
Přesně jako ty, nenosíš kalhoty.
Psaní o životě je jiné. Člověk si toho musí hodně pamatovat.
Pak musíš opravit jména, aby tě nikdo nežaloval.
To jsou tvoji rodiče?
Ano. To jsou Mitta a Joseph.
Potom, co na ně přišla řada.
Moji rodiče byli přistěhovalci. Byli to tvrdí, drsní lidé.
Museli být, protože život se s nimi nemazlil.
Neměli postel, spali na kameni.
Museli uprchnout z vesnice, když se jezdci na koních ptali:
„Dá se tu něco spálit?“
To je strašné.
Vzali všechno, co měli
a vyrazili pěšky přes lesy, řeky, hory,
přežili sněhové bouře a útok medvěda. Neumím si to představít.
Když je fronta u Barneyho Greengrasse, tak se sesypu.
Když jim dojde jeseter.
Přesně. Když se konečně naši dostali na Ellis Island,
zkejsli dva měsíce v karanténě.
- Proč? - Byli nemocní.
Měli všechno. Tyfus, zápal plic, malárii.
Byli tak nemocní, že je na imigračním přejmenovali na...
Pod tím jménem v šoubyznysu nemůžu vystupovat. Je příliš židovské.
Nakonec se přestěhovali do bytovky na Delancey
a pořídili si devět dětí.
Máma totiž vždycky říkala: „I když si nemůžeš dovolit chodit do kina,
sobotní večery se nezruší. Musíš si najít nějakou zábavu.“
Zajímavá filozofie.
Byla to zajímavá žena. Moc neobjímala, ale zažila si hodně.
Pracovala každý den svého života.
Když mi bylo 11, jezdila s dodávkou na prádlo.
Jednou jela domů, táta šel zrovna přes ulici,
zakopl, upadl a ona ho přejela.
Bože. Byl v pořádku?
Jasně. Zemřel, ale jinak to ušlo.
To není vtipné.
Horší příběh jsem neslyšel.
Dvě z jejích dětí zemřely. Další dvě skončily ve vězení.
Zbytek její rodiny vyhladili nacisti.
I přes všechny ty životní zkoušky
jsem ji ale viděl plakat jen v den,
kdy jsem jí řekl, že budu komikem.
Automat na cigarety se zase rozbil.
Sežral mi peníze, tak jsem plakala dokud ho neotevřeli a já všechno pobrala.
Připomeň mi, ať tě vezmu do banky.
Tady je, naše Wonder Woman!
To mluví o mně?
Doufám.
Midge! Pojďte sem!
Dobře, ale jestli jde o Jitsovy cigarety,
tak o nic nevím, zeptejte se Mela.
Hej, já to slyšel!
Sedněte si vedle mě. Přesuň se jinam.
- Pardon. - Nebude ti sedět na klíně.
- Už jdu. Už jsem pryč. - Promiň, Alvine.
- Prostě si sedni jinam, Ale. - Jo.
- Kamkoli. - Dobře.
- Ke zdi, kamkoli. - Už jsem z cesty.
- Zdravíčko. - Zdravíčko.
Fajn. Koupím vám drink.
- Já mám drink. - To není pořádný drink.
Dá si to, co pila Templeová po tom,
co Garlandová dostala roli v Čaroději ze země Oz.
Dnešní večer byl triumf.
Šlo to velmi dobře.
Díky vám.
- Ne, díky vám. - O co jde?
Gordone, tahle žena je jako statečná průzkumnice
připravená najít to, co nikdo nikdy nenašel.
Humor, který funguje.
Přeceňujete mě.
Jste Amerigo Vespucci. Jako slavný objevitel.
Amelia Earhartová, kdyby to přežila.
Jak se znáte?
- Z místnosti scenáristů. - U nás?
Vešel tam zlomený muž a vyšel král.
- Kdy? - Řekla, ať vyprávím rodinný příběh.
Když bude zajímavý, tak že bude vtipný.
Mě tam skoro nepouštějí.
Jen dělám svou práci.
Ano, vaši práci. Tak, na zdraví.
Na zdraví.
Rád bych vám něco navrhnul.
Pracuju teď na pár projektech.
- A myslím, že byste se nám hodila. - Na co?
- Znáte Lorettu Youngovou? - Z doslechu.
Dělám pro ni komedii.
Je Youngová vtipná?
Se správným materiálem bude. Gene Tierneyová taky chce do televize.
- Znáte Gene Tierneyovou? - Jistě.
Jsou to velké hvězdy. Lidé se na ně budou dívat.
Napadlo mě, jestli byste pro mě nešla pracovat.
- Cože? - Cože?
Můžete si vybrat jakýkoli pořad.
- Nepíšu scénáře jako scénáře. - Jen ty s vtipy.
- To je jiné. - Nebe a dudy.
„Když to bude zajímavé...“ Kdo to říkal?
To jsem mluvila o vás.
Ne. To jste mluvila o příběhu. O postavě. To je psaní scénáře.
Jste žena. V těch příbězích hrají ženy. Kdo jiný by pro ně měl psát?
Danny, co to má znamenat?
- Nabízím jí práci. - Už má práci.
Teď má lepší.
U nás si vydělá dost.
- U mě si vydělá víc. - Jak to víš?
Zeptám se jí, kolik vydělává, a nabídnu jí víc.
Přetahuješ mi scenáristy?
Jen tuhle. Zbytek si nech. Promiň, Ale.
- To nic. - Ne, ne, ne. Já ji našel.
- Hloupější kdo nebere? - Klid, chlapi.
Proč to děláš?
- Není to nic osobního. - Že ne?
Dáváš drinky na můj účet!
Fajn. Zaplatím si za své drinky.
- Existují pravidla! - Jaká pravidla?
Pravidla lidské společnosti.
Na ty seru. Když vidím talent, beru ho.
Talent? Nemyslím si, že od ní chceš právě talent.
- Gordone. - To znamená co?
Však víš.
Jsem ženatý, ty pako!
Je mi jedno, kdo pro ni píše, Loretta Youngová nikdy nebude vtipná!
To by si myslel jen idiot.
Měli bychom si porovnat bankovní účty?
Tak dost. Vstávej!
Děláš si ze mě srandu? Byl jsem boxer v armádě.
Byl jsi boxer ve filmu o armádě!
Aspoň jsem z Brooklynu! Ty jsi Kanaďan!
Přestěhovali jsme se, když mi bylo pět!
Chlapi! Lidi se dívají.
Hej, co se to tu děje? Gordone?
Už zase si začínáš? Vyhodím tě odsud!
Do toho! Naposled sis kvůli tomu vyhodil na měsíc záda.
Už dávno jsem je měl vyhozené, ty parchante!
Už jdu!
KOLUMBIJSKÁ UNIVERZITA 1954
Je to někde tady. Počkat.
Mám to.
Opatrnosti není nikdy dost.
Herman z islandských studií dokáže vyčichat dobrou brandy na míle daleko.
Tady to máme.
Připijeme si na vaši svatbu a na tvou manželku.
- Na Miriam. - Na Miriam.
Joeli, požádal jsem tě, abys sem dnes za mnou přišel,
protože si s tebou potřebuju promluvit o něčem důležitém.
- Dobře. - Moje dcera bude chtít děti.
- Ano. Tři před třicítkou. - Cože?
To říká. Tři před třicítkou.
Tři děti před třicítkou, ať je déle mladá.
- Rád bych to už nechal být. - Pro mě za mě.
Jak jsem říkal, budete mít tři děti
a s největší pravděpodobností bude jedno z nich kluk.
Pojmenujeme ho Joel Junior.
Nepojmenujete.
Takže, měl bys vědět o jistých darech,
které jsou nevyhnutelně přeneseny na prvorozeného mužského potomka
každého odvětví rodokmenu Weissmanových.
Dary? Jako dědictví?
Mužům z rodiny Weissmanů je dán do vínku obrovský intelekt.
Tak obrovský, až tě překvapí.
Bude to postupná, téměř nepovšimnutelná změna.
Projeví se až v šesti letech.
- Zčistajasna. - V šesti.
Měl jsi vidět mě, když mi bylo pět.
Jen zaostalá ostuda celé mé rodiny.
Ale pak jsem dosáhl šesti let. Dál to znáš.
A tohle je záznam prvorozených synů
z každé generace Weissmanových a jejich úspěchů.
Připrav se, že tě to složí.
Máme v rodině doktory, právníky, vědce, krále, nejméně jednoho hobojistu,
pět spisovatelů, archeologa a jednoho velmi nápaditého vraha.
Můj prvorozený syn nebude Weissman.
- Cože? - Bude se jmenovat Maisel. Po mně.
Na tom nezáleží. Miriam je Weissmanová.
Její geny překonají ty tvé.
Tvůj prvorozený syn bude génius a ty se s tím budeš muset vypořádat.
Slibuju, že bude mít to nejlepší vzdělání...
O školy tu nejde.
Jde o to, abys ho do jeho šesti let
sám příliš neovlivňoval.
Cože?
V podstatě ho ignoruj, dokud tě neosloví sám.
Nesmím mluvit se synem?
Jistěže můžeš. Po jeho šestých narozeninách.
Než mu bude šest, pusu na zámek.
- Jak s ním mám komunikovat? - Miriam to zvládne sama.
Pokud půjde o něco důležitého, tak mu můžeš napsat vzkaz.
Abe, to zní šíleně.
Věř mi. Za tuhle knihu nevděčí naše komunikace se syny.
Noaha jsem třeba ignoroval celých pět let.
Ráno v den svých šestých narozenin
popadl housle a do dvou týdnů hrál Mozarta.
Noah hraje na housle?
Nemusí na ně hrát. Hrával na ně. Rozumíme si?
- Vůbec ne. - Dobrá. Takže máme plán.
Vítej v naší rodině, Joeli.
A teď pij, než to Herman vyčenichá.
Ale pak se mi zdálo, že se mě snažil sněhulák bodnout mrkví.
Byl to docela šok.
Tati! Pojď si sednout!
Budete mít další miminko.
- Taková skvělá zpráva. - Že?
Snažíme se o další. Snažíme se.
Nechápu, že dělají koupelnové spotřebiče v tolika barvách.
Naše životy se opět točí kolem doktorů, injekcí,
a časopisů pro dospělé...
Na co časopisy pro dospělé?
Na nic, mami. Říkám, že to je na nervy. A leze to do peněz.
- Snad to bude holčička. - Bude to stát za to.
Myslel jsem, že s druhým dítětem se bude pojit nějaká sleva.
Možná by mohli použít tu stejnou zkumavku nebo tak.
Od takového doktora bych se držela dál.
Tak tři nebo pět použitých zkumavek by mi nevadilo.
Slyšíš to?
Už dva měsíce neposlouchám. Jakou barvu si nakonec pořídíš?
Líbil by se mi růžový záchod.
- Co máš se záchodem? - Nic.
- Tak na co nový? - Protože budu mít novou vanu.
- A? - Neladilo by to.
Záleží na tom?
Podáš mi toho lososa?
Proč jsi nikdy nezmínila Ethanův test způsobilosti?
Cože?
Jeho test způsobilosti.
Na začátku každého školního roku dělají děti test způsobilosti.
- Jak si vedl? - Nedal ho.
Podle nich má potenciál akorát tak na štěstí.
To je špatně?
Ethan je prvorozený chlapec Weissmanových.
Od těch se očekává, že budou vynikat.
Ne, že budou šťastní.
Jen proto, že je šťastný, neznamená, že nebude vynikat.
Samozřejmě, že znamená.
Kdokoli, kdo v životě dosáhl
něčeho významného, nebyl nikdy šťastný.
To nemůže být pravda.
Jmenuj jednoho veselého vědce.
Jednoho optimistického významného umělce.
Jednoho lehkovážného Otce zakladatele.
Franklin! Nebyl náhodou na sex?
- Před malým? - Ano.
Ale vzhledem ke všem jeho velkým úspěchům ti zaručuju, že si to neužíval!
Proč si to tak bereš?
Tvůj syn zvoral svůj test způsobilosti.
Viděl jsem výsledek.
V podstatě nemá žádné nadání.
Snažil se psát tou stranou tužky, na které je guma.
Je to jen malý kluk.
Malý kluk, co chodí celý den pořád kolem stolu
a nevnímá, co ho čeká.
A jeho matku zajímá akorát tak směšný růžový záchod.
- Co je špatného na růžové? - Záchod by neměl být růžový.
- Proč ne? - Měl by být bílý.
Růžový záchod je pořád záchod, ale veselejší.
Ne všechno musí být veselé.
Ne všechno musí člověka rozesmát.
Někdy musí člověk prostě jen jít na záchod.
Zavolají a ty přiběhneš.
Jako dobře vycvičený kokršpaněl.
Nech toho, Januszi.
Měli bychom ti pořídit vodítko a hračku na kousání.
Sklapni!
Tohle je skříň na ložní prádlo!
Právě tam jsou uložené ubrusy.
A prostěradla a povlaky na polštáře.
Všechno je to v knize, která leží netknutá v kuchyni!
Nemáte náhodou...
Ano! Mám vaše bylinky na oplodnění.
Teď jdu do kuchyně
uvařit vám čaj, abyste mohli Chaimovi pořídit sestřičku.
Až to dodělám,
zavoláme společně naší telefonní společnosti, aby nám zrušili telefon.
Už ho nechceme!
Proto lidi vždycky vraždí nóbl lidi.
Líbí se mi ta její nová uniforma.
Haló? Jsem tady!
Zdravíčko, Joeli.
Promiňte, že jdu pozdě. Čekal jsem na kurýra.
Co jsi provedl svému synovi?
Cože?
Mluvil jsi s ním?
Tati, chováš se jak blázen.
Ujišťuju tě, že nejsem blázen! Řekni mi to!
Samozřejmě, že jsem s ním mluvil. Je to můj syn.
Jasně jsem ti říkal, že čím méně s ním budeš mluvit,
- než mu bude šest, tím lépe. - To jste myslel vážně?
Jistě. Proč bych to neměl myslet vážně?
Protože to je šílené!
Říkal jsem ti o pokrevních liniích. O daru Weissmanů.
Abe, celé to je blbost. Žádný kouzelný dar není.
Ne, Joeli, rozhodně existuje dar Weissmanových.
Viděl jsi knihu Weissmanů?
To o té knize mluvila Zelda?
Proč by Zelda mluvila o knize Weissmanů?
Pořád mluví o nějaké knize.
S Ethanem není nic špatného.
- Viděl jsi jeho skupinu? - Jakou skupinu?
Zjevně ho dali ve škole do šťastné skupiny.
Co je na tom špatného?
Nemůžu tomu uvěřit. Zničil pokrevní linii.
- Ne. Vážně? - To přece nevíme.
Jaké máš jiné vysvětlení, Rose? Co by vysvětlovalo Ethanovo štěstí?
Možná začne být pesimistický věkem.
Stává se to v šesti.
Já myslel, že u pár prvorozených synů se to projevilo až v sedmi letech.
Třeba u toho vzdáleného bratrance, který pomohl s vynálezem rentgenu?
Ano, ale v jeho případě byly jisté polehčující okolnosti.
Třeba Prusko-francouzská válka.
Ale nakonec se to projevilo?
Já počítala s tím, že Chaim bude chytrý.
Bude.
Ale co když ne? Co když je hloupý
a my musíme celý život předstírat, že je chytrý?
Řetězec nebyl narušen.
Co když bude naše dcera taky hloupá a budou nám doma pobíhat dva blbečci?
Alespoň bude mít Ethan kamarády.
- No tak! - Jo!
Nemluvte už o tom, jak je můj syn hloupý!
Jsou to jen povídačky.
Ethane! Dojdi pro sestřičku, jdeme.
Už nechci nikdy víc slyšet, jak někdo říká
něco ošklivého o štěstí mého syna. Rozumíme si?
- Rozluč se. - Sbohem.
Ahoj.
Zbožňuju dvojčata.
Neprozrazuj své karty.
Já nevím.
- Nic jsem neprozradila. - „Dvojčata“ znamenají, že máš dvojici.
Ne. Znamená to, že zbožňuju stejné věci.
Jako kretény a tebe.
Končím. Ať aspoň jedno dítě může na vejšku.
Jdu do toho. Jsou to jen peníze.
Řekl vůbec nejmladší vedoucí talk show.
Ne nejmladší. Jeden z nejmladších.
- Dorovnávám. - Taky.
Když jsme se poznali, byl jsi děvka George Toledana.
Měl jsem to i na dveřích a tak.
Přinesla jsem ti štěstí, Mikeu.
Tobě moc ne.
Přestaň do mě šít.
Promiň. Jen mě rajcujou upíři s tučnými účty. Deset.
- Dorovnávám. - Já taky.
Končím.
Tak jo, lidi, poslední kolo.
- Mají tu parádní sendviče. - Jaké?
Třeba tenhle, bageta, maso, sýr, rajčata...
Takže normální sendvič!
Tak co to bude?
- Deset. - Končím.
Navyšuju.
Navyšuju tvé navýšení.
Navyšuješ mé navýšení jen abys navýšila?
- Ano. - Tak se to nehraje. Mikeu!
- Co myslíš, že udělá? - Fajn. Dorovnávám.
Pár králů.
Pár trojek.
A další trojka.
Naser si! Jdu si pro sendvič!
Jsou vynikající. V tomhle je hořčice.
- Dáme si pauzu. - Já jsem pro.
Pojď se mnou.
Jasně.
- Nevěděl jsem, že se s Kenem nemusíte. - To ne. Jen mu chci zatančit na hrobě.
Proč?
Je to agent Shye Baldwina.
A co Pete?
Ten není agent Shye Baldwina.
Pete zamlouvá pro Jacka Paara.
Zamlouvači tráví čas spolu?
- To nemáš žádné přátele? - Ne. Poslouchej,
Paar chce nové hlasy. Jeho pořad je číslo dvě, chce víc.
Pete sestavuje přehlídku talentů dvanácti nových hvězd, deset minut,
- je tam i Midge. - Cože?
Moc se na ni těší.
Tys s ním mluvil o Midge?
Je to jediná žena.
Přiměl jsem ho, aby jí dal pozdní termín. Zazáří.
Co se to děje?
Co? Já myslel, že budeš mít radost.
- A co Gordonův pořad? - Znáš to pravidlo.
To je Georgeovo. Ten už je pryč.
Potrpí si na něm i Gordon.
- Tak ho přemluv, ať to změní. - Jsem tam sotva pět minut.
Nemůžu dělat nic, dokud mi nebude věřit. Jak dlouho budeš čekat?
Počítaly jsme s Gordonem.
Tak počítejte s Paarem. No tak, je to laskavost.
- Dobře. Díky. - Za málo.
Lidi, myslím, že Ken bulí na záchodě.
Vážně, děkuju ti za to.
Není zač. Snad se jim Midge předvede.
Cože? Jo. Za to ti taky děkuju.
Určitě to je dobrý nápad?
Co je zas ve stropě?
- Myslíme, že kočka. - Myslíte?
Je to rychlé.
A má to ocas.
Hej, ty. Pojď sem. Chci si promluvit.
Můžeme i tady.
Ne. Moc velký slepičinec. Pojď.
Super. Sedni si.
Nevěděla jsem, že přijdeš.
- Za jak dlouho začínáš? - Za pár minut.
Tím pádem mám skvělé zprávy.
Já zbožňuju skvělé zprávy.
S Gordonem ti to nedopadne.
To že jsou skvělé zprávy?
- Miriam... - Tak to mám šťastný den!
Přestaň. To jsem nemyslela.
Dostala jsem tě na přehlídku talentů u Jacka Paara.
Přehlídku talentů?
Ne. Žádné vzdychání. Tohle je jiné.
Tohle je pouze na pozvání. Nic náhodného. Výběr toho nejlepšího.
A Paar tam bude.
Tohle je ono. Je to velká věc.
Jack Paar.
Mluvila jsem po pokeru s chlapem, co to zamlouvá.
Vyhrála jsi?
Sebrala jsem všechno až na jejich péra.
Řekl mi, že ve hře je jen dvanáct komiků a ty jsi tam jediná žena.
Máš to celé pro sebe.
- Kdo říkal, že Gordon neklapne? - Na tom nesejde. Tohle je lepší.
Šla jsem tam pracovat proto, abych se dostala do vysílání.
Hej, koukni na mě. Vyser se na Gordona. Je to děcko.
Paar je legenda. Nech ho tě odpoutat.
Gordon bude vypadat jako idiot,
protože byl moc velkej hajzl, než aby tě nechal vystoupit.
Nejspíš.
Když nejdřív vystoupíš u Paara, Gordon bude hrozně nasranej.
Jo.
Pomysli, jak dobrý by to byl pocit.
Jo.
Tak co kdybychom se zaměřily na Paara?
Není to kočka!
Doprdele, rozhodně to není kočka!
- Proč dostáváš přidáno? - Ahoj. Cože?
Dostáváš přidáno. Proč?
- Vážně? - Ano.
- Říkal kdo? - Mzdová víla.
- Proč? - To by mě právě zajímalo.
- Tys o tom nevěděla? - Ne.
Budeš vydělávat tolik jako muži.
Propáníčka!
- Víc než jeden. - Ralph? Víc než Ralph?
To ti neřeknu. Ano, víc než Ralph.
To je ale pěkně vážná věc.
Když se to provalí, bude každá žena chtít zaplatit
za stejnou práci stejně jako muži. To by se zhroutila naše civilizace.
Přesně.
S tím ti nepomůžu, Mikeu.
Zdravím. Máte chvilku?
- Ne. - Dobře.
Nejspíš mám.
Jen my mě zajímalo, proč jsem dostala přidáno.
Ty víš proč.
Ne, nevím.
Musel jsem ti přidat, abych tě udržel od Dannyho Stevense.
Tak funguje obchod. Gratuluji.
- Vypadáš v pohodě. - Taky že jsem.
Zase mám zákaz do Toots Shor.
Přeci jen jsi ho napadl vlastním podnosem.
Můžu ti ještě s něčím pomoci?
Ne.
Nemyslím si, že mě balil. Poznám, když mě muži balí.
Balil.
- Nejsi žena. - A ty nejsi muž.
Ne, ale mám plat jako muž.
Pravděpodobně sis toho nevšimla.
Jistě. Možná proto, že se to nestalo.
Stalo. Dobře?
Nestalo, ale jistě. Jak říkáš.
Copak, Midge?
Dnes budu na přehlídce talentů pro Jacka Paara.
Budu mít hezké šaty.
Oholila jsem si nohu. Ze všech stran.
Bude tam i samotný Jack Paar.
Vystupuje dvanáct komiků, já jsem jediná žena,
což mi dává výhodu. I tak se ale musím upravit.
Mám dobrý čas. Ke konci.
Takže...
Nechceš si mě zamluvit dřív?
Předstihnout ho?
Ne? Ano? Možná?
Dobře, no...
Poprvé,
podruhé...
Neměla by ses vzdalovat.
Měla bys říct „jednou, dvakrát“ a až pak jít.
Dobře. Díky za tip. Budu si to pamatovat.
Vyrazím jim dech.
Uvidíš.
Ztracen na Bermudách.
Zbožňuju být komikem.
I když mě lidé soudí, alespoň jsou pod vlivem.
Bože, podejte mi někdo polštář.
Mám pocit, že už tři hodiny poslouchám stejného kravaťáka si stěžovat.
Protože to tak je.
Je tu pořád Paar?
Jo. Nabíjí si zbraň, aby si vystřelil mozek z hlavy.
Ujisti se, ať mi jednu kulku nechá.
Midge Maiselová?
Na programu je jen jediná žena. Proč se vůbec ptáte?
Vy byste mohla být Midge. Máte prsa.
Je milé, že si toho někdo všiml.
- Já jsem Midge. - Jste na řadě.
Tak do toho. Jak vypadám?
Jako osmá noc Chanuky.
Prsa ven.
...Paní Maiselová!
Dobrý večer, dámy a pánové.
Lidi, to jste všichni hromadně dostali špatné zprávy?
Je to smrtelné?
Kolik museli zabít štěňat, že tu mám takové kyselé ksichty?
Jako by dole byli Němčouři nebo tak.
Žijí!
Paráda.
ZAVŘENO SOUKROMÁ AKCE
- Jste velice vtipná. - Děkuji.
Máte u sebe nějaký arsen?
Sakra. V jiné kabelce.
To mám smůlu. Cigaretu?
Nebyl jste spokojený se svým vystoupením.
Proč bych neměl být spokojený? Kašlali, objednávali si pití.
- Jako bingo bez tomboly. - Zase tak špatné to nebylo.
Že ne?
Ale ani zase tak dobré.
Vy jste dobrábyla.
Ušla jsem.
„Ušla.“
Jistě.
Vyprodá jakýkoliv klub.
Mějte se, Eugene.
Líp to už neřeknu. Prostě mi to do sebe nezapadá, dobře?
- Co to má znamenat? - Prostě to nechápu.
Co tím myslíš?
Nechápu to. Je to holka, ale hezká.
Má šaty a dělá co?
- Je vtipná. - Nevím, co prodávám.
Prodáváš komičku.
Prostě jsem to nechápal.
- Jack se smál. - Mluvil jsem s ním. Taky ji nepochopil.
Publikum ale určitě. Slyšel jsi je?
Dostalo je do kolen cokoli, co řekla.
- Bylo to dobré publikum. - Seru ti na dobré. Měla to skvělé.
Vzala dech každému chlapovi.
Zničila je. Ty to víš.
Promluvme si o tvém jiném klientovi.
O jakém?
James Howard. Prý je senzační.
Jo. James si vede dobře.
Říká se, že je hvězda.
Můžeme se vrátit k Midge?
- Ne. Chci Jamese. - Cože?
Chtěl bych ho hned mít v pořadu. Je to skvělé umístění.
Šest minut, pak bude sedět s Jackem.
Probudíme trošku vzrušení...
Nikdy jsi neviděl Jamesovu práci. Je vtipný?
Vím, že o něm lidé mluví. To je to, co vím.
Na to ti seru, Pete. Dnešek je o Midge.
- Ale... - Nebudu řešit Jamese.
Řeším tu ženu, která dnes vystoupila
a vytřela podlahu s jedenácti dalšími chlapy.
Chci Jamese.
- Nehodlám... - Zamluvte si ho.
James je skvělý. Viděla jsem ho vystupovat. Bude se k vám hodit.
- Poslyšte, Midge... - To nic.
Nemusíte mě chápat.
Taky se někdy nechápu.
Jsou rána, kdy se probudím a říkám si: „Kdo jsi?“
Ani nevím, co mám na sobě.
- Postarám se... - Ne, Susie.
Neubližuj Jamesovi.
Nedělej to. Jsem v pohodě.
Opravdu.
Jste klasa, Midge Maiselová. To se musí nechat.
Tak aspoň něco, ne?
Děkuji za příležitost, Pete. Opravdu.
Snad vám někdy budu moct říct: „Já to říkala.“
Snad.
Zavolám ti zítra.
Dobře, promluvme si o datech.
Jasně.
Zasranej Jack Paar.
- Jo. - Máma se posere.
Posere se, omdlí,
probere a zase posere.
Tak to zní jako těžká noc.
Ty vole, ten letošek se mi snad zdá.
Před sedmi měsíci jsem pracoval v tom bistru
a teď hraju ve filmu a budu u Jacka Paara.
Nechci se probudit.
Vedeš si dobře, to je jisté.
- Kdy mě chtějí? - O tom si s tebou chci promluvit.
Je mi jedno kdy. Všechno ostatní zruším.
Jestli mě Jack chce, má mě mít.
Chci, abys to odmítl.
Cože? Proč?
Nejsi na řadě.
Co to má znamenat?
Jsi teď na dobré cestě i bez Paara. Nepotřebuješ ho.
S Paarem se uvidí až potom, co vyjde ten film.
Proč?
Říkala jsem ti to. Nejsi na řadě.
Co kdybys zařídila, abych byl?
- Jamesi... - Zamluv to, Susie.
Není to dobrý nápad.
Buď mi dáš lepší důvod,
protože tohle pro mě teď nic neznamená,
- nebo to domluvíš. - Jamesi..
Domluv mi to, nebo si najdu někoho jiného.
Tak tohle je něco.
Máma s dnešním natáčením byla tak spokojená,
že se chce vrátit a dotočit další záběry.
Aby to bylo „filmařské.“
To se naučila dneska. „Filmařské“ a „ano, šéfe.“
Midge, ta reklama už takhle stála trojnásobek našeho rozpočtu.
Co k tomu mám říct?
Rád bych ti o tom promluvil do duše, jestli můžu.
Ta ale nemá uši, ne?
Její koníček...
Ať hlavně neslyší, že jsi to tak nazval.
Udělá si náušnice z tvých koulí.
To její podnikání nepříjemně zasáhlo do tvé peněženky.
Jak moc?
Jako útok King Konga.
Aspoň můžu být zase naivní.
Umístění na Madison Avenue bylo dost špatné, ale koupit celou budovu?
- Proč jsi mě nezavolala? - Telefony byly upatlané.
Obchod nevydělává peníze. Měli bychom přemýšlet o tom to tu zavřít.
Můžeme vyjednat odstupné a pokusit se prodat celou budovu.
Byla by to sice ztráta, ale ubyly by starosti.
Můžeš matce zaplatit sama. Přímo jí.
Víc, než vydělává teď.
Susie, řekni taky něco.
Nedělá si prdel. Ta čísla jsou fakt mizerná.
Toho si cením,
ale tohle místo je pro mámu důležitější než cokoliv jiného.
Takže to tu zůstane otevřené jak dlouho bude chtít.
Nechci, aby si dělala starosti, byla smutná, nebo si myslela, že selhala.
Budeme nadále říkat, že se obchodu daří,
a natočíme tolik reklam, kolik bude chtít,
protože to je vše, co pro ni můžu ve zbytku jejího života udělat.
- Zamluv to turné v Austrálii. - Zítra ráno.
Miriam, právě jsem dostala skvělý nápad. Reference!
Natočíme všechny mé šťastné příběhy a uděláme z nich řadu reklam.
Možná to ovlivní naší dosavadní práci,
ale když bude třeba, uděláme to zas.
Co myslíš?
Podle mě je to skvělý nápad, mami.
Koupelna nebude opravená včas
a celé to tu smrdí jak plíseň,
takže tu sešlost nemůžu pořádat tady.
Budu muset pronajmout salonek.
Budu to muset zaplatit ze svého a bude to stát jmění.
Vím, že tě to nezajímá!
Myslíš si, že to, co dělám, je hloupé a marnivé!
To nic. Záleží na tom jenom mně.
Esther.
Země vybuchne, slyšel jsi to?
Ne, nevybuchne. Jen něco spadlo. To nic. Běž zpátky do postele.
Miriam? Jsi v pořádku?
Miriam.
Teď ne, tati.
- Kde je Nancy? Vystydne jí jídlo. - Má rande.
Rande? S chlapcem?
Ano, drahý, rande. Dáš si brambory?
- Neměň téma. - Ale brambory máš rád.
- Nechci o nich mluvit. - Dobře. Co mrkve?
Carole, naší dceři je patnáct.
- Danny... - Do svatby žádné randění.
Pak to bude na jejím manželovi.
Dojdeš tam, drahý?
Fajn. Ale až se vrátím, promluvíme si o tom,
kdo je tady hlava rodiny. Já.
Když nad tím tak přemýšlím, to je celá diskuze. Konec.
To snad není možný.
- Je tu Nancy? - Ne, narukovala do armády.
Na jak dlouho?
Jak se jmenuješ?
Skippy.
To tě pojmenovali rodiče?
- Ano. - Naschvál?
Ano.
Ví, že nejsi štěně?
Danny, pusť ho dovnitř. Vždyť nastydne.
Je to chodba, ne tundra.
Fajn, pojď dál. Pojď dál.
Máte to tu moc hezké, pane Stevensi.
Obhlížíš to tu snad?
Přinesl jsi Nancy květiny.
Kdy jsem naposledy dostala květiny já?
Ano, to byl ten vrátný, co mi omylem přinesl kytici.
Spletl si byt.
Skippy, k noze.
Sedni.
Hodnej.
Tak, Skippy. To je ale pitomé jméno.
Zeptám se tě na pár věcí.
- Randíš hodně, Skippy? - Ne.
- Holky tě snad nemají rády? - Cože?
Je s tebou něco špatně?
Nemyslím si.
Ahoj, Skippy.
Ahoj, Nancy. Vypadáš skvěle.
Díky. Měli bychom jít.
Ještě jsem se Skippym neskončil.
- Za mnou. - Proč?
- Poženu ho chodbou. - Cože?
Chci vidět, jestli je rychlejší.
Už běžte, vy dva. Užijte si to. Buďte doma do půl jedenácté.
Půl jedenácté? Jsme snad ve Španělsku?
Do třičtvrtě na devět.
Ale tati...
Danny, můžeš na chvíli stranou?
- Proč? - Jen si s tebou chci promluvit.
To on si začal.
Danny, tvoje dcera se chystá jít na svůj první ples jako mladá dáma.
Vážně jí to chceš zkazit?
Vážně moc chci říct ano.
Ne.
To je můj manžel.
- Hezky se bavte. - Nancy...
Já vím, tati, doma do půl jedenácté.
Jen jsem chtěl říct, že ti to moc sluší.
Díky, tati. Mám tě ráda.
Ahoj.
To je hezké. Ale nepočítá se to.
Když ji nevidím každý den, chybí mi.
Jak krásný je to vždy pocit políbit ji.
Věřte mi, mám jistou záležitost.
Ó, Nancy, tak krásná to bytost.
Slyšíte v dálce zvonit zvony?
Ozáří vše kolem sebe,
když mluví.
Jako zpěv to zdá se mi.
Stačí jen její pozdravení libé.
Přísahám bohu, nelze jí odolat.
Je mi líto, sestru nemá.
Nikdo mi nikdy nenahradí mou Nancy.
Tak krásná bytost...
Kreativní dohled: Kateřina Hámová