Ibland känns det som att hela världen är emot mig.
På vilket sätt?
Det är ansträngt mellan mig och Grace.
Chloe har spårat ur. Hon beskyller mig för…allting, antar jag.
Jag har inte bett om att vara din dotter och jag har fan inte bett om förmågor.
Brandon dödade Blackstar.
Eller en kopia. Han upplever inte att han gjorde fel.
78 % av landet håller med.
UPPLÖS UNIONEN
78 % anser att den kodex jag har levt efter hela mitt liv…
…är meningslös.
Ja…
Det sammanfattar det hela.
Du har alltså en relation till statistiska data?
Du räknade upp konflikter med de tre viktigaste personerna i ditt liv,
och den konflikt du har med en procentsats.
Varför är den siffran så viktig för dig?
Vad är vitsen med att göra rätt om ingen upplever det så?
Vet du när det här med att göra rätt blev så viktigt för dig?
Några dagar efter min fars död…
…satt jag på golvet i hans sovrum med en flaska whisky.
-Efter börskraschen 1929, alltså? -Ja, precis efter.
-Hur fick du tag på whisky? -Än sen?
Du är ju en rättskaffens man.
Spritförbudet hävdes först 1933.
Fortsätt.
Jag satt där med pappas whisky
och artikeln som Grace hade skrivit om honom…
Jag tog en klunk efter varje stycke
och läste om allt pappa hade gjort som jag inte visste om.
Då bestämde jag mig för att om inget kunde dämpa känslan av besvikelse och svek…
…skulle jag välja en annan väg.
Jag skulle rätta till min fars synder…
…genom att vara allt han inte var.
Genom att göra rätt.
Mamma och jag är överens om att festlokalen var perfekt.
"Vi tar den", säger jag.
Då slås en dörr upp
och en mycket liten man i mycket stor hatt travar in
och propsar på att få 500 dollar kontant på en gång,
som om depressionen aldrig hänt. Jag frågar om det ska vara nödvändigt.
"För drickan. Ni ska väl inte ha ett torrt bröllop?"
Tydligen är Fairmont ett maffiaställe.
Runt och runt…
Vad är det?
Förlåt, Jane.
Du är hemma nu. Det är det enda viktiga.
Var det en närstående?
Sheldon…
Det är alltid en närstående.
Då är Fairmont inte ett alternativ, alltså?
Men det är ju så fint. Miriam hade rätt.
Hör du hur det tjuter?
Du kanske kan pruta?
Nej, jag har styrelsemöte.
Ta ledigt en dag.
Du vet var du ska börja.
Du vet vart du ska. Du vet.
Trettiofyra…
De väntar på dig.
Fyrtiosju…
Tiden rinner i väg, Sheldon!
-Sexton… -Shel?
-Hitta oss. -Sheldon!
Vi väntar.
Väntar…
Pappas fickur?
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Du tog nånting som inte var ditt.
Och vad fan ska du göra åt det, rövhål?
Hej. Strejkar traktorn igen?
Hej. Nej, jag ville bara få lite skit under naglarna.
Var har du varit?
Vulkanutbrott i Nusa Tenggara.
Jag evakuerade byn och styrde om lavan ut i havet.
Ja… Jag fick en del fina bilder. Vill du se?
Det vill jag gärna. Jag ska bara harva klart här.
Ska jag inte be Brandon hjälpa till?
-Han är inte här. -Patrullerar han?
Jag skickade honom för att se obduktionen av Blackstar.
Jaså, det gjorde du.
-Han behöver det, Grace. -Ja du, Sheldon…
Det är faktiskt inte ett beslut som du kan fatta ensam.
-Du var inte här. -Dumheter.
Han behöver se att saker får konsekvenser.
Det här är ingen läxa, utan en bestraffning.
Utesluter det ena det andra?
Han vet redan att han gjorde fel och att han gjorde dig besviken.
Han gjorde Utopian besviken.
Vad tjänar det till att ständigt läxa upp honom?
Han är ingen valp.
Han behöver lära sig vad plikt och ansvar innebär.
-Vi uppfostrar inte bara en son. -Han är människa också.
Ibland…
…tror jag att du glömmer att de två sakerna inte utesluter varandra.
RÄTTVISA
Kräket skulle varit här för en timme sen.
Han kommer alltid sent.
Han gillar att göra entré.
Hur är det med dig?
Jag önskar att alla kunde sluta fråga det. Jag mår bra.
Ditt röstläge säger nåt annat.
Jag spelar upp striden…
…om och om i mitt huvud. För varje gång blir det mindre tydligt.
Vad skulle du ha gjort, Walt?
Jag är inte lika stark som du och din pappa. Det är det ingen som är.
Det var inget svar.
Uppriktigt sagt…
…så har jag inget.
Jag vet bara att vi är här.
Du fattade ett beslut. Och vi är här.
Det kan inget ändra på.
Jag sa ju det.
HEDER
Brandon!
Dig har jag inte sett sen du var en liten parvel.
-Mr Wolfe. -"Barnabas". Vi är praktiskt taget familj.
Om din mor varit förnuftig skulle du kalla mig pappa.
Hoppa över skitstövelbiten och gör det du ska, Barnabas.
Tvinga mig inte att förånga dina kläder. Ingen vill se din patetiska lilla mask.
Hej, älsklingar!
Sitt kvar, för all del.
-Sätt igång, Fitz. -Okej.
Pansaret är identiskt med det som den äkta Blackstar har,
sammansvetsat med vävnaden och därmed omöjligt att ta av utan att…
Ja, ja… Allt är väldigt komplicerat och bortom din ringa kompetens.
Ta ett steg bakåt, gott folk.
Om ni inte vill ha fortplantningsorganen bestrålade.
-Du sliter sönder vävnaden. -Var tyst, tack.
Det här är snäppet svårare än att vara en mänsklig glödlampa.
Tjocktarmen väger 7 200 gram. Herregud, vilken bjässe han är.
Börjar det gå upp för dig nu?
Hjälp mig med levern.
-Du kan vänta utanför. -Det går bra.
Om du ska kräkas, vänd dig bort från mig.
Jag rår bara på icke-organisk materia, och rocken är av italiensk kashmirull.
Vänta, det är nåt där.
Vad fan är det?
Barnabas?
Ett ögonblick.
Det var intressant.
Mycket speciellt.
Säg vad det är vi ser, bara.
Vänta.
Det är nånting mer…
Det är nåt där inne.
Mr Sampson…
Ja.
Han väntar på er i stora sovrummet.
Tack, Cuthbert.
Du hade rätt, George. Gården fanns på riktigt.
Det här stod på ett bord i källaren.
Det är koordinater.
Det är i Atlanten. Det finns nånting där, George.
Jag tror att allt det här handlar om det.
Bondens familj satt där nere kring ett gammalt bord.
-Vad gjorde de där? -Va?
Du sa att familjen satt i källaren. Vad gjorde de där?
De…
Bonden hade skjutit dem långt innan jag kom dit, och sen…
…sköt han sig själv, framför mina ögon.
Det är på riktigt, George. Jag är inte galen.
Det är nåt som… Jag vet inte.
Nåt kallar på mig. På oss alla.
-Oss alla? -Ja.
Bondens döda familj…
Plötsligt var de borta.
Och kring bordet satt Walt…
…en grabb från stålverket,
den där kvinnan som skrev artikeln om pappa…
…och ett par män jag inte kände igen.
En kan ha varit sjökapten, den andra vet jag inte.
Men sen satt också du där, George. Du var där.
-Och vi var döda? -Nej.
Men vi satt där de döda satt?
-Jag vet hur det låter. -Det vet jag inte om du gör.
Synerna, mönstren, allt jag har sett
är en del av nån sorts gåta, nåt slags prov.
Och allt pekar hit.
Vad tror du ska finnas där mitt ute i havet?
Jag vet inte, men nånting speciellt, som kommer att förändra världen.
Jag känner det.
Hjälper du mig?
Hur länge har vi varit vänner?
I en evighet.
Vad skulle du göra om jag kom till dig med en sån här historia?
Då skulle jag vilja tro på dig,
för du är min vän och kommer alltid att vara det.
Där har du svaret.
Berätta om drömmen. Är den alltid likadan?
Ja, mer eller mindre.
Jag kommer ut på taket…
…som om jag sprungit vilse och bara råkat hamna där.
Och där ser jag honom…
…klädd i trasor, som om han inte vet när han ska få äta nästa gång.
Han vänder sig om mot mig.
Och…
…hans ögon är helt tomma, som om han inte vet vem jag är.
"Pappa, det är jag", säger jag. "Det är Sheldon."
Men han reagerar inte. "Pappa, det är jag. Sheldon."
Sen vänder han sig om och kliver ut över kanten.
Försöker du stoppa honom?
Ja.
Varje gång.
Men jag är aldrig snabb nog.
Föräldrar ska inte frivilligt överge sina barn. Det är emot tingens ordning.
När det sker kan man som barn bara tolka det på ett sätt.
Som att man gjort något fel och därmed förtjänar det.
Som att man har misslyckats med att förhindra det.
Men det här förklarar varför du är så fäst vid kodexen.
Den fungerar på flera plan för dig.
Den är ett rättesnöre för vad som är rätt.
Den är också bra att ha
eftersom den håller död och förlust på behörigt avstånd.
Men i ditt gebit kan du vara 100 % säker på…
…att motparten kommer att försöka beröva dig livet.
Det kan vi väl slå fast?
Ja, Jack. Det vet du nog att vi kan.
Bra.
I besläktade yrken, till exempel inom militären eller polisen,
har man rätt att döda i självförsvar eller för att skydda andra.
Ja.
Men när medlemmarna i din Union of Justice ställs inför ett sådant hot…
…måste de minnas kodexen…
…vilket innebär att de minns dig.
Vi låter inte vreden styra oss.
Så jag är en narcissist? Är det dit du vill komma?
Nej, du hoppas bara kunna leva vidare i dina närståendes tankar…
…på ett sätt som din far inte kunde.
De är precis likadana.
Helt identiska.
Hur är det ens möjligt?
Jag kan läsa tankar och du kan skjuta eld med ögonen…
Det ska vi ha i åtanke.
Och den här grejen…
Hur hamnade den inuti honom?
Ingen aning.
Men med tanke på konstruktionen, tekniken och utförandet…
…kan bara en person ha gjort den.
George.
Skyfox.
Varför skulle George vilja döda oss efter alla år?
Och varför gömma det här i en Blackstar-kopia?
Det går inte ihop.
George tyckte alltid om gåtor…
…och skämt på min bekostnad.
Han njuter säkert av att vara den enda som förstår poängen här.
Vi kan inte fråga. Vi letade efter honom i åratal, förgäves.
Det finns nog en som kan hjälpa oss.
Säkert att den är där?
Vi måste snacka.
Iowa.
Hem. Hem!
Vi måste snacka, sa jag.
Det gäller din far.
Jag ser bara byxben. Var finns den där jäntan?
Hon är här nånstans.
Ursäkta, vi söker Grace Kennedy. Vet ni var hon är?
Jag känner igen stanken av dynga. Kom inte här och kalla det för doft.
-Var förnuftig, Grace. -"Var förnuftig…"
Kör upp den där skiten i arslet,
så långt upp att den når din hjärna, om det nu ryms mer däruppe.
Vad glor du på, din jordekorre?
Härligt… Om ni ska stämma mig på allt jag äger, så ser ni det här.
Det är inte därför vi är här, miss Kennedy.
Säg Grace. Jag lägger bort titlarna när jag har blivit utskälld.
Jag ber om ursäkt för hur jag betedde mig senast.
Det där var saker som jag inte visste om pappa.
Jag skulle säkert ha gjort likadant, fast mindre belevat.
-Pratar han eller är han bara en prydnad? -Han pratar. George Hutchence.
Ja, jag känner igen dig från societetssidorna.
-Du är snyggare i svartvitt. -Jag gillar henne.
Passa på, för nu försvinner jag härifrån.
-Har ni sagt upp er? -Det är en version.
En annan är att det inte bara är kapitalister som har svåra tider.
De måste skära ner, och eftersom jag är ett kjoltyg,
och inte ett nöt med en penis att vifta med…
-Det kan diskuteras. -Var är min mugg?
-Miss Kennedy, om ni… -Var är min mugg?
-Jag har ett förslag som ni… -Okej!
-Hon står på bordet. -Okej! Vem har tagit min mugg?
Izzy…
-Är du säker på det här? -Ja, hon var med i källaren.
Och där kan hon gott få vara.
Tänkte ni slå rot här, eller var det nåt ni ville säga?
Jag har ett jobberbjudande.
-Till mig? -Jag reagerade likadant.
Jag arrangerar en expedition och vill att ni följer med och för journal.
En expedition vart?
-Ja, det är… -Än sen?
Arbetslösheten är över 20 %. Även om du får jobb på en annan tidning
får ett fruntimmer knappast de bästa uppdragen.
Med oss får du både betalt och ditt livs scoop.
Be Larry suga på den karamellen.
Om du pratade snabbare skulle din tunga trilla ut.
Varför jag?
-Det är komplicerat. -Förenkla det, då.
-Jag fick en vision… -Om en bättre framtid.
-För dig. För landet. För alla, faktiskt. -Ja.
Hur ska du ha det? Ska du stå där med din papperskorg…
…eller visa de här karlarna vad en tjej som du faktiskt går för?
Hej.
Jag tog med en smörgås.
Tack. Jag är inte så hungrig.
-Säkert? -Det är bra.
Varför är du kvar här?
Jag har tänkt mycket på…
…hur det hade varit om det var pappa eller Walt som låg där.
Eller du.
Hur vore det bättre, mamma?
Alltså…
Det vore det inte.
Inte för oss.
Grace!
Jag hoppades vi skulle råka på varandra.
-Hej, Barnabas. -Du är lika intagande som alltid.
Men jag måste säga att jag alltid har tyckt att du passar bäst i rött.
Barnabas… Tur för dig att jag gillar rött.
Jag tror att vi är klara här. Unionen tackar så mycket för hjälpen.
Du hittar nog ut själv.
Walter har faktiskt bett mig att stanna.
Har han det?
Jag kanske kan ta mig in i Blackstars sinne och studera hans minnen.
Han är död.
Jag kanske kan få liv i delar av hippocampus och hjärnbarken
om Barnabas kan rekonstruera dem.
Översättning: Ni behöver mig.
Han såg rakt förbi oss, som om vi inte var där. Ska det vara så?
Nåja, vi ska nog hitta nåt. Vi får ge det lite tid.
Tid förändrar inte hudfärgen på mannen som delar ut jobben.
Det blir bra. Tack.
Vad fan gör ni här?
De är våra gäster och ska behandlas därefter!
-Det går bra, mrs Small. -Nej, inte i mitt hem!
Kan du lämna oss i fred en stund, Birdie?
Jag sätter på mer te. Och ni två tänker på hur ni uppför er.
Grabben har rätt.
Vad i helvete gör ni här?
-Hittat nåt jobb? -Skulle vi blänga på er då?
Nu tar vi det lilla lugna här.
Jag känner inte dig.
Så om du vill ta det lugnt kan du gå ut.
Det här handlar inte om mig, utan om er son.
-Om mig? -Är han i knipa?
Nej, inte alls. Det är en möjlighet.
-Och jag vill att du är med. -Med på vad?
En expedition. Vi ska ordna en båt med besättning i Marocko.
-Marocko? -Lyssna bara.
Jag kan ingenting om havet och jag behöver ingen hjälp av er.
Det vore du som skulle hjälpa mig.
Jag behöver folk jag kan lita på.
-Och vart ska ni efter Marocko? -Det är…
-Det kan vi inte säga. -Varför inte?
Då skulle andra försöka hinna dit före oss.
Jag ska ingenstans.
Jag betalar, motsvarande sex månadslöner på stålverket.
Och det vi hittar delar vi lika på.
Ja, vi delar lika.
Är det farligt?
-Nej. -Nej. Jo, kanske…
Lite grann.
Men när vi har hittat det vi söker kan vi återanställa alla.
Din pappa med.
Vad säger du? Det är ditt livs chans.
Kom igen.
Min familj behöver mig här. Ni hittar ut själva.
-Du förstår inte, Fitz… -Låt bli.
-Ni hörde honom. -Shel…
-Det är ditt livs chans. -Kom, Shel.
-Det är ditt livs chans… -Stick!
Att stega in här efter det han gjorde…
Ja, det var fräckt att komma hit och ge dig ditt livs chans.
Du slängde ju ut dem.
Man vädrar inte sin smutsbyk inför gäster.
Och de som kommer in genom den där dörren är våra gäster,
precis som din mamma sa.
Ska jag kräla inför mannen som bestal oss?
Det var hans far som bestal oss.
Sonen försöker gottgöra det.
-Hur kan du vilja att jag gör det här? -Jag vill att du ska tänka.
Och inte utifrån ilskan som äter upp dig inombords.
Jag vill att du tänker med skallen, som din mamma och jag har lärt dig.
Det finns ingenting för dig här. Inget arbete, inget…
-Du sa att vi hittar nåt. -Vad ska jag mer säga?
Det var illa nog när landet var på fötter, men det enda man får nu som svart
är en smäll på käften när man vill göra rätt för sig.
Vi måste gå in igen.
Vi måste säga sanningen.
Tror du det skulle hjälpa? Vi skulle hamna på hispan båda två.
Vi behöver honom, George.
Om ödet vill, så blir det så, men annars… Vad tjänar det till?
Jag gör det, men jag vill ha betalt i förskott.
-Okej. -Till min familj, om nåt skulle hända.
Allt kommer att gå bra, Fitz. Det lovar jag.
I förskott, rubbet.
Där ser man.
Du kanske inte är så dum ändå.
Då så.
Tack.
Nå?
Sist jag såg pappa var jag 12 år.
-Är det helt säkert? -Ja.
-Tro mig. -Tro dig?
Varför skulle jag? Du är knappast en mönstermedborgare.
Han drog innan jag hade lärt mig att torka arslet.
Vad det än är du tror att jag är, så har det inget med honom att göra.
Du var inte den enda som blev sårad av honom. Han var min vän.
Han var en del av familjen.
Jag trodde aldrig han skulle svika oss.
Enligt mamma var det ni som svek honom.
Jaså?
Tja, vi väljer alla hur vi ska se på världen…
Jag ser den som den är.
Jag behöver prata med honom innan det här går ännu mer över styr.
Jag vet inte var han är, säger jag.
Men den där saken kanske vet.
Tror du inte tanken har slagit mig?
Pröva, för min skull.
Ta oss till pappa.
-Han är inte här, va? -Jag sa ju det.
-Ska det föreställa ett skämt? -Ja, ett stort skämt.
Ja, varje gång jag ber den ta mig till pappa så hamnar jag på en strippklubb.
Det tyckte han nog var jävligt kul.
-Språket, grabben. -Jag är inte din grabb.
Och jag är inte min farsa.
Jag har haft överseende med dig på grund av den din far en gång var.
Om han hör av sig vill jag veta det.
Jag behövde dig, Shel.
Här, hos mig, för att få dem att se det på mitt sätt.
Och vad gör du? Du ränner iväg med din kompis.
-Hör på… -Det är slut.
Du kom inte, så vi blev utröstade.
De säljer bolaget för en spottstyver.
Vi har tur om vi får behålla huset.
Det spelar ingen roll. Bolaget, styrelsen… Inget spelar nån roll.
-Kan vi få tala i enrum? -Ja. Jag väntar utanför.
Jag vet att du är arg, Walt.
Men du måste lyssna på mig.
Okej. Prata på.
Jag fick ett nytt anfall…
…när jag var i Kansas.
Men jag såg nånting där.
Jag såg…
Jag såg koordinater till en plats mitt i Atlanten.
-Koordinater? -Ja.
Till vadå?
Jag vet inte. Men det finns nånting där, nåt som kommer att förändra våra liv.
-Våra liv? -Ja.
Och snälla, jag vill att du följer med.
Jag behöver dig.
Hur känns det?
-Att behöva sin bror. -Du lyssnar ju inte.
Det enda jag bad om var att du skulle vara här i dag. Jag behövde dig…
Det är oviktigt!
Inget av det är viktigt.
För mig var det viktigt.
Säkert att du inte har superkrafter?
Blåmärkena i morgon kommer att bevisa det.
Förlåt.
Din farsa dök upp i dag.
Jävlar.
Vad gör du?
Det börjar alltid likadant.
Först ett vänskapligt snack, sen skrämmer han livet ur dig undan för undan,
tills du inser att det inte är värt besväret.
Det var inte dig han ville prata om.
Inte?
Han vet nog inte ens att vi…
Vad det nu är vi gör.
Vad ville han, då?
Han letar efter pappa.
Vad sa du till honom?
Sanningen.
Mestadels.
Och bara så du vet…
Jag är inte rädd för din pappa.
Sheldon berättade vad du sa till honom.
Det var lite magstarkt.
Han behövde få höra det…
…av nån som bryr sig.
Det vet du att jag gör.
Du visar det på ett märkligt sätt, ärligt talat.
Så det är ärlighet som gäller nu?
Okej…
Man kan inte riktigt bry sig om nån som gör en grön av avund.
Han är sjuk, George.
Och du…
Du ger hans vanföreställningar näring, som om du såg det som en sport.
Sampson Steel dog i samma ögonblick som er far.
-Va?! -Att tro annat är din vanföreställning.
Och vad vet du om att rädda en affärsverksamhet?
Du har fått allt serverat på silverfat. Din arroganta lilla…
Du vill inte rädda stålverket, Walt. Du vill rädda dig själv!
Sheldon gör samma sak, fast på sitt sätt.
Så du tror på honom?
På hans visioner?
Tror du verkligen att det finns nånting där på havets botten?
Jag har ingen aning.
Jag vet bara att han behöver det här.
Han behöver den här resan för att läka.
Och kanske inte bara han.
-Vart skulle jag åka, sa du? -Marocko. Vi ska nog hitta båten där.
Har Walt gått med på det här?
Inte till en början, men George lyckades visst övertyga honom.
Vad skulle jag göra utan George?
Sluta nu, Sheldon.
Du sa att allt skulle ordna sig.
-Du sa att du mådde bra nu. -Det gör jag.
Allt det här är på riktigt.
Såg du mig…
…i dina visioner?
Var jag med?
Nej, Jane.
Vad tänkte du efter att Jane lämnat dig?
Att det var ett straff…
…för att jag inte varit bra nog.
-Men det sa hon väl inte? -Okej, jag fattar.
Kodexen står för att vara duktig, förlust och tragedi kan inte undvikas…
Jag är inte naiv.
Men…?
Men världen var inte så här avsiktligt grym förut.
Om man bara gav sina barn allt de behövde, skulle de klara sig fint.
Om man försvarade sitt land, var man en hjälte.
Världen har alltid varit kaos och skit, min vän.
Men du har haft din övertygelse.
"Om jag sköter mig kommer inget ont att hända mig eller dem jag älskar."
En tankeskapelse som du gjorde dig för länge sen
för att värja dig mot verkligheten.
Men verkligheten vinner alltid i långa loppet,
hur mycket vi än stretar emot.
Vad vill du få sagt? Att rätt och fel inte finns?
Att moral bara är en tankeövning?
Nej.
Jag vill mena att du existerar i en värld du själv har skapat.
Där allt är svart eller vitt, gott eller ont.
Och den har skyddat dig, på det stora hela.
Men…?
Men den lämnar inte utrymme för hur världen faktiskt ser ut,
och hur de flesta lever i den.
I olika gråzoner.
Jag är rädd att vi får fortsätta nästa vecka.
Okej.
Tack, Jack.
Ibland känns du som den enda jag kan prata med.
Är det inte märkligt att den enda du rådfrågar
är mannen som har försökt döda dig i 20 års tid?
Det är ingen annan som förstår mig, Jack.
KRIMINELLT GENI I FÄNGELSE
Ja, du vet ju var du har mig.
Undertexter: Karl Hårding