‎Uneori simt că mă lupt cu toată lumea.
‎Cum așa?
‎Relația cu Grace e încordată.
‎Nu poți să ții totul sub control.
‎Chloe a scăpat de sub control. ‎Mă învinuiește pentru toate, cred.
‎N-am cerut nici să fiu fiică-ta,
‎nici înzestrările tale, băga-mi-aș.
‎Brandon l-a ucis pe Blackstar.
‎Sau o copie a lui, în fine.
‎Și nu crede că a greșit.
‎Iar 78% din țară e de acord.
‎JOS UNIUNEA
‎78% din populație crede
‎că e derizoriu Codul ‎după care m-am condus toată viața.
‎Așadar…
‎ți-am răspuns?
‎Deci ai o relație cu o statistică?
‎Ai enumerat conflictele ‎cu cei trei oameni de bază din viața ta…
‎și pe cel actual ‎l-ai exprimat în procente.
‎Ai idee de ce ții atât la numărul ăsta?
‎Ce sens are să faci bine ‎dacă nimeni nu îl vede ca atare? Înțelegi?
‎Când a căpătat asemenea importanță ‎conceptul de a face bine?
‎Uite ce e…
‎La câteva zile după moartea tatei…
‎mi-am luat o sticlă de whisky ‎la el în dormitor.
‎- Era în '29, după căderea bursei? ‎- Da, imediat după.
‎- De unde aveai sticla? ‎- Contează?
‎Tu ești din tabăra celor buni.
‎Prohibiția a fost abolită abia în '33.
‎Continuă!
‎Stăteam pe podea, cu whisky-ul tatei
‎și articolul scris de Grace despre el…
‎Trăgeam o dușcă după fiecare paragraf, ‎citeam ce făcuse tata și nu știusem.
‎M-am hotărât pe loc
‎că, dacă nimic nu-mi poate alunga ‎dezamăgirea provocată de trădare…
‎o să-mi caut alt drum.
‎O să șterg păcatele tatei…
‎fiind tot ce el nu fusese.
‎Fiind… bun.
‎Eu și mama eram de acord ‎că sala e perfectă.
‎Am zis: „O închiriem.”
‎Atunci s-a deschis o ușă
‎prin care a intrat un omuleț ‎cu ditamai pălăria,
‎care insista ‎să-i plătim 500 de dolari pe loc.
‎Parcă nu auzise că e criză economică.
‎Când am întrebat de ce, a zis: ‎„Alcoolul. Ce, faceți nunta pe uscat?”
‎Deci Fairmont are mafia la cârmă!
‎De jur împrejur…
‎- Ce e? ‎- Îmi pare rău, Jane.
‎Acum ești acasă. E tot ce contează.
‎E cineva apropiat?
‎Sheldon?
‎Mereu e cineva apropiat.
‎Deci Fairmont iese din discuție?
‎Spațiul e superb. Miriam avea dreptate.
‎Îl auzi? Țiuitul?
‎Poate îl convingi.
‎Nu pot. Am ședință.
‎Ia-ți liber!
‎Știi de unde să începi.
‎28. 16.
‎- Știi încotro să te îndrepți. ‎- Știi bine.
‎34.
‎Te așteaptă.
‎47.
‎Sheldon, fă-o acum!
‎- 16. ‎- Shel?
‎- Găsește-ne! ‎- Sheldon!
‎Te așteptăm.
‎Așteptăm.
‎Ceasul tatei?
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Medicul de gardă să sune la interior 5465.
‎Medicul de gardă, interior 5465.
‎Ai luat ceva ce nu-ți aparține.
‎Și ce ai de gând să faci, boule?
‎Ce s-a întâmplat? ‎Iar s-a stricat tractorul?
‎Bună! Nu, aveam chef de muncă.
‎- Unde ai fost? ‎- A erupt un vulcan în Nusa Tenggara.
‎Am evacuat sătenii ‎și am deviat lava spre ocean. Da.
‎Am făcut niște poze superbe. Ți le arăt?
‎Da, stai doar să termin de arat aici.
‎Să-l chem pe Brandon să te ajute?
‎- Nu e aici. ‎- E în patrulare?
‎L-am trimis la Uniune, ‎la autopsia lui Blackstar.
‎Zău?
‎Trebuie să vadă.
‎De fapt, Sheldon, ‎nu iei singur decizia asta.
‎- Tu lipseai. ‎- Aiurea!
‎Trebuie să vadă urmările faptelor lui.
‎Asta nu e lecție. E pedeapsă.
‎De când se exclud reciproc?
‎Sheldon, știe deja ‎că a zbârcit-o și că te-a dezamăgit.
‎L-a dezamăgit pe Utopian.
‎Nu înțeleg ‎cu ce-l ajuți dacă îl tragi de urechi.
‎Nu e copil, bine?
‎Trebuie să învețe ce e responsabilitatea.
‎- Nu-l educăm doar ca pe un fiu. ‎- Educăm și o ființă umană.
‎Uneori, pur și simplu…
‎Am impresia că uiți
‎că aceste două lucruri ‎nu se exclud reciproc.
‎DREPTATE
‎- Pramatia trebuia să fi ajuns de o oră. ‎- Da, mereu întârzie.
‎Îi place să facă spectacol.
‎Cum te descurci?
‎Aș vrea să încetați ‎cu întrebarea asta. Sunt bine.
‎Tonul tău sugerează altceva.
‎Tot revăd lupta…
‎cu ochii minții, iar și iar, ‎și de fiecare dată mi-e mai neclar.
‎Tu ce ai fi făcut, unchiule?
‎Eu nu am forța ta.
‎Nici a tatălui tău. Nimeni n-o are.
‎N-ai răspuns.
‎Da, fiindcă, sincer…
‎nu știu răspunsul.
‎Știu doar că am ajuns aici.
‎Tu ai luat o hotărâre. Și iată-ne.
‎Asta e.
‎Ți-am zis eu.
‎Brandon! Nu te-am mai văzut ‎de când erai mititel.
‎- Domnule Wolfe. ‎- Spune-mi „Barnabas”, te rog.
‎Suntem ca și rude.
‎Dacă mama ta ar fi judecat, ‎mi-ai spune „tati”.
‎Lași mizeriile? Treci la treabă, Barnabas!
‎Nu mă face să-ți evapor hainele, Walter.
‎Nu vrea nimeni să-ți vadă ‎ciucurașul ăla jalnic.
‎Salutare, drăgălașilor!
‎Nu vă ridicați, vă rog.
‎Hai să începem, Fitz!
‎Bine. Armura e aceeași cu a originalului.
‎E contopită cu țesutul, ‎deci imposibil de scos fără distrugerea…
‎Da, bine. E foarte greu ‎și îți depășește umilele puteri.
‎Vă rog să luați distanță…
‎dacă nu țineți ‎să vă radiez aparatul reproducător.
‎- O să sfâșii țesutul. ‎- Te rog să taci.
‎E puțintel mai greu ‎decât să fii un bec umblător.
‎Intestinul gros, 7.200 de grame. ‎Iisuse, ce zdrahon!
‎Abia acum te-ai prins?
‎Ajută-mă cu ficatul!
‎- Nu aștepți afară? ‎- E în regulă.
‎Dacă vi se face rău, feriți-mă, vă rog. ‎Lucrez doar cu materie anorganică.
‎Și ăsta e cașmir italian.
‎Stați! Am dat de ceva.
‎Ce dracu' e aia?
‎Barnabas?
‎O clipă.
‎Interesant.
‎Asta e altceva.
‎Spune-ne ce e!
‎Așteptați… Mai e ceva.
‎E ceva înăuntru.
‎- Domnule Sampson? ‎- Da.
‎- Vă așteaptă în dormitorul principal. ‎- Mulțumesc, Cuthbert.
‎Ai avut dreptate, George. Ferma există.
‎Asta era scris pe masa din pivniță.
‎- Longitudine, latitudine. ‎- Oceanul Atlantic. E ceva acolo, George.
‎Asta cred că e cheia întregii povești.
‎Familia fermierului era așezată ‎în jurul unei mese vechi.
‎- Când i-am văzut… ‎- Ce făceau?
‎Poftim?
‎Ai zis că erau în pivniță. ‎Ce făceau acolo?
‎Păi… Fermierul îi împușcase ‎cu mult înainte să ajung. Apoi…
‎și-a tras un glonț de față cu mine.
‎Totul e aievea, George. Nu sunt nebun.
‎Ceva… nu știu.
‎Ceva mă cheamă. Ne cheamă pe toți.
‎- Pe toți? ‎- Da.
‎Familia moartă a fermierului… ‎a dispărut brusc.
‎Și în jurul mesei erau Walt…
‎un puști de la uzină,
‎ziarista care a scris ‎articolul despre tata.
‎Mai erau doi bărbați pe care nu-i cunosc.
‎Unul părea căpitan de navă. ‎Celălalt, nu știu.
‎Dar erai și tu, George. Și tu erai acolo.
‎- Și eram morți? ‎- Nu.
‎Dar stăteam în locul morților.
‎- Știu cum pare. ‎- Nu-s așa de sigur.
‎Viziunile, tiparele, tot ce am văzut.
‎Cred că sunt piese dintr-un puzzle, ‎un fel de încercare.
‎Și toate duc aici.
‎32° 49' 28" N ‎34° 47' 16" V
‎Ce crezi că e în mijlocul oceanului?
‎Nu știu, dar e ceva deosebit, ‎ceva ce va schimba lumea.
‎Simt asta.
‎Vrei să mă ajuți?
‎De când suntem prieteni?
‎De o veșnicie.
‎Tu ce ai face dacă aș veni la tine ‎cu o asemenea poveste?
‎Aș vrea să te cred…
‎fiindcă îmi ești prieten ‎și îmi vei fi mereu.
‎Ăsta e răspunsul.
‎Povestește-mi visul!
‎E mereu același?
‎Mai mult sau mai puțin, da.
‎Urc șovăitor pe acoperiș…
‎De parcă sunt rătăcit ‎și ajung acolo din întâmplare.
‎Și îl văd pe el…
‎Zdrențăros, de parcă ar face foamea.
‎Se întoarce și mă privește.
‎Și…
‎Nu pare să mă recunoască. ‎Parcă habar n-are cine sunt.
‎Eu spun: „Tată, sunt eu, Sheldon.” ‎Dar nu înțelege.
‎„Tată, sunt eu, Sheldon.”
‎Apoi se întoarce și pășește peste margine.
‎Nu! Tată, nu!
‎Încerci să-l împiedici?
‎Da.
‎De fiecare dată.
‎Dar nu ajung la timp.
‎Părinții nu își abandonează copiii ‎de bunăvoie. E nefiresc.
‎Când o fac, mintea unui copil nu găsește ‎decât o explicație.
‎Că a făcut ceva rău ca s-o merite.
‎Că nu a reușit să împiedice catastrofa.
‎Însă asta ne ajută ‎să înțelegem atașamentul tău față de Cod.
‎La tine acționează pe mai multe planuri.
‎Da, a instituit o cale de a fi bun.
‎Dar e și practic, ‎fiindcă te ferește de moarte și pierdere.
‎Dar în ocupația ta ai 100% șanse
‎ca adversarii să încerce să-ți ia viața.
‎Aici cădem de acord, nu?
‎Da, Jack.
‎Știi că așa e.
‎Bine.
‎În orice alt domeniu similar, ‎în armată sau poliție, de pildă,
‎ai dreptul să ucizi în legitimă apărare ‎sau ca să-i aperi pe alții.
‎Da.
‎Dar membrii Uniunii tale,
‎confruntați cu un pericol similar…
‎trebuie să urmeze Codul…
‎Altfel spus, să te urmeze pe tine.
‎Nu ne lăsăm dominați de furie.
‎Sunt un mare narcisist? Asta spui?
‎Nu, dar speri să dăinui ‎în mințile celor dragi…
‎așa cum nu a reușit tatăl tău.
‎Sunt exact la fel.
‎Absolut identice.
‎Cum e posibil?
‎Eu citesc gânduri, ‎tu arunci flame prin ochi…
‎Uite că e posibil.
‎Ce ziceți de chestia asta?
‎- Cum a ajuns în el? ‎- Habar n-am.
‎Dar, după construcție,
‎tehnologie, aspect…
‎poate avea doar un singur autor.
‎George.
‎Skyfox.
‎De ce ar vrea George ‎să ne ucidă după atâția ani?
‎Și de ce să ascundă așa ceva ‎într-o copie a lui Blackstar?
‎Nu are nicio noimă.
‎Lui George îi plac ghicitorile…
‎și glumele pe seama mea.
‎Sunt sigur că jubilează ‎la gândul că doar el știe poanta.
‎De întrebat, nu-l putem întreba. ‎L-am căutat ani de zile degeaba.
‎Poate e cineva care să ne ajute.
‎Sigur e acolo?
‎Trebuie să vorbim.
‎Iowa.
‎Acasă!
‎Am zis că trebuie să vorbim.
‎E legat de tatăl tău.
‎- Bun. Văd doar nădragi. Unde-i fata? ‎- E pe aici. Nu știu.
‎Scuze, o căutăm pe Grace Kennedy. ‎Ai văzut-o?
‎Recunosc un polonic cu căcat, Larry. ‎Nu mi-l vinde pe post de flori!
‎- Zău așa! Fii rezonabilă! ‎- „Zău așa!”
‎Bagă-ți-l în fund, Larry!
‎Și nu te opri până nu-ți ajunge la creier, ‎dacă nu e deja plin de căcat!
‎Tu la ce te holbezi, măscăriciule?
‎Grozav! Vreți să-mi luați tot la tribunal? ‎Asta e tot ce am.
‎Nu de asta am venit, dră Kennedy.
‎Grace. Renunț la politețuri ‎după ce am primit un perdaf.
‎Scuze pentru comportamentul meu. Eram…
‎Nu știam totul despre tata și…
‎Probabil aș fi reacționat la fel, ‎dar mai puțin politicos.
‎El vorbește sau e de formă?
‎- El e… ‎- Vorbește. George Hutchence.
‎Da. Te-am văzut la rubrica mondenă. ‎Arăți mai bine în alb-negru.
‎Îmi place.
‎Scăldați-vă ochii, băieți, ‎fiindcă fata pleacă.
‎Stai, ți-ai dat demisia?
‎Asta e o versiune.
‎A doua e că vremurile grele ‎nu-s doar pentru capitaliști.
‎Așa că s-a redus personalul cu un om, ‎fiindcă-s o damă cu fustă
‎și nu un tont cu o sculă între picioare.
‎Discutabil.
‎Unde-mi e cana?
‎- Dră Kennedy, o clipă… ‎- Unde mi-e cana?
‎Am dori să vă propunem ceva…
‎Bun!
‎S-a urcat pe masă.
‎Bun! Cine mi-a luat cana?
‎Zău așa, Izzy…
‎- Ești sigur? ‎- Da. Era în pivniță…
‎I-ar prinde bine. Ai scăpa întreg.
‎Voi vă mutați aici sau aveți o treabă?
‎Vreau să-ți ofer de lucru.
‎- Mie? ‎- Am avut aceeași reacție.
‎Organizez o expediție ‎și aș vrea să vii să o documentezi.
‎Unde?
‎- Păi… ‎- Ce contează?
‎Șomajul trece de 20%.
‎Chiar dacă ajungi la alt ziar, ‎o damă cu fustă va primi resturi.
‎Cu noi, ai câștiga bani ‎și ai prinde reportajul vieții.
‎Bagă-i-o pe gât lui Larry!
‎Dacă mă mai aburești mult, ‎o să te văd în ceață.
‎De ce eu?
‎- E complicat. ‎- Simplifică!
‎- Am avut o viziune… ‎- A unui viitor luminos.
‎Pentru tine. Pentru țară. Pentru toți.
‎- Da. ‎- Da.
‎Ce alegi? Rămâi aici, cu coșul de gunoi…
‎sau le arăți ăstora ‎de ce e în stare o fată ca tine?
‎Bună!
‎- Ți-am adus un sendviș. ‎- Mersi. Nu prea îmi e foame.
‎- Ești sigur? ‎- N-am nevoie.
‎De ce mai ești aici?
‎M-am tot gândit.
‎Cum ar fi dacă era tata sau unchiul Walt…
‎sau tu.
‎Cu ce ar fi mai bine?
‎Păi…
‎Nu ar fi.
‎Nu pentru noi.
‎Grace!
‎Speram să ne vedem.
‎- Bună, Barnabas! ‎- Atrăgătoare ca întotdeauna.
‎Deși, recunosc, în roșu ‎ești cu adevărat pe gustul meu.
‎Barnabas… Norocul tău că-mi place roșul.
‎Cred că am terminat. ‎Uniunea îți mulțumește pentru asistență.
‎- Știi pe unde să ieși. ‎- De fapt, Walt m-a invitat să rămân.
‎Zău?
‎Aș putea intra în mintea lui Blackstar, ‎să-i cercetez amintirile.
‎Cum? E mort.
‎I-aș putea reanima ‎porțiuni din hipocamp și cortex
‎dacă Barnabas le reconstituie.
‎În traducere: aveți nevoie de mine.
‎Se uitau prin noi, de parcă nu existam.
‎Păi e cinstit?
‎Ne descurcăm noi. O să mai dureze.
‎Timpul n-o să schimbe ‎pielea celui care dă de lucru.
‎Atât. Mulțumesc.
‎Ce căutați aici?
‎Sunt musafiri. Poartă-te frumos!
‎- Lăsați, dnă Small. ‎- Nu permit așa ceva.
‎Birdie, ne lași puțin?
‎Mai pregătesc niște ceai.
‎Voi purtați-vă frumos!
‎Băiatul are dreptate.
‎Ce naiba cauți aici?
‎- Ați găsit de lucru? ‎- Eram aici dacă găseam?
‎- Haideți să ne liniștim! ‎- Nu te cunosc.
‎Vrei liniște? Liniștește-te afară!
‎Ușurel! Nu e vorba de mine, ‎ci de fiul tău.
‎- De mine? ‎- A dat de necaz?
‎Nu. Nu e niciun necaz. E o ocazie.
‎- Și vreau să ia parte la asta. ‎- La ce?
‎La o expediție. ‎Luăm o navă cu echipaj din Maroc.
‎- Maroc? ‎- Stați să vedeți!
‎N-am nicio legătură cu oceanul ‎și n-am nevoie de favoruri, dle Sampson.
‎Favorul mi l-ai face tu. Am nevoie…
‎Am nevoie de oameni pe care să mă bizui.
‎Și, din Maroc, încotro?
‎Păi…
‎- E secret. ‎- De ce?
‎Fiindcă ne-ar lua-o toți înainte.
‎Nu plec nicăieri.
‎Te plătesc. Șase luni.
‎Salariul de la uzină.
‎Da. Plus ce găsim acolo. ‎Împărțim frățește.
‎Da, frățește.
‎- E periculos? ‎- Nu.
‎- Poate. Nu. Da. În fine, poate. ‎- Puțin.
‎Dar, când găsim ce căutăm,
‎o să vă putem reangaja pe toți, ‎inclusiv pe tatăl tău.
‎Ce părere ai? E o șansă unică. Haide!
‎Haide!
‎E nevoie de mine în familie. ‎Știți unde e ușa.
‎- Fitz, nu înțelegi. ‎- Nu cred… Nu!
‎- L-ați auzit. ‎- Bine. Shel…
‎- E o șansă unică. ‎- Vino, Shel!
‎- Plecați! ‎- Hai! Să mergem!
‎Auzi, să vină aici după ce ne-a făcut!
‎Da, are tupeu, nu glumă,
‎să vină să-ți ofere o ocazie unică.
‎Nu i-ai dat afară?
‎Rufele murdare nu se spală ‎de față cu musafirii.
‎Și cine intră pe ușa aia e musafir, ‎cum spunea mama ta.
‎Vrei să mă întorc ‎la ăla care ne-a furat totul?
‎Tatăl lui a furat.
‎Fiul încearcă să dreagă lucrurile.
‎- Nu pot să cred că asta vrei. ‎- Vreau să gândești, băiete.
‎Și nu cu stomacul strâns de ură.
‎Vreau să gândești cu capul, ‎cum te-am învățat eu și mama ta.
‎Aici nu te așteaptă nimic. ‎Nu e de muncă, nu e…
‎- Ai zis că ne descurcăm. ‎- Și ce era să zic?
‎Era greu și când țara o ducea bine.
‎Acum, ca negru, ‎poți spera doar la un pumn în dinți
‎fiindcă vrei să muncești cinstit.
‎Să ne întoarcem.
‎Trebuie să-i spunem adevărul.
‎Crezi că ar ajuta? ‎Ne-ar lua drept nebuni de legat.
‎Avem nevoie de el.
‎Dacă e sortit, așa o să fie. ‎Altfel, ce rost ar avea?
‎De acord. Dar vreau plata în avans.
‎- Bine. ‎- Pentru ai mei, în caz că pățesc ceva.
‎Totul o să fie bine, Fitz. Îți promit.
‎În avans. Toți banii.
‎Ia te uită!
‎Poate nu ești chiar dus cu pluta.
‎Bine.
‎Mulțumesc.
‎Așadar…
‎Nu l-am văzut pe tata de la 12 ani.
‎- Ești sigur? ‎- Da.
‎- Crede-mă! ‎- Să te cred?
‎De ce te-aș crede? ‎Nu ești tocmai un model de conduită.
‎Nici nu știam să mă șterg la fund ‎când a plecat.
‎Așa că orice ai crede că sunt…
‎nu are legătură cu el.
‎Nu numai ție ți-a făcut rău.
‎Îmi era prieten. ‎Mai mult. Îmi era ca un frate.
‎Nu m-am așteptat să ne trădeze.
‎Din ce spune mama, voi l-ați trădat pe el.
‎Da?
‎Fiecare vede lumea cum vrea să…
‎Eu o văd cum este.
‎Trebuie să discut cu el ‎înainte să degenereze mai rău lucrurile.
‎Ți-am zis. Nu știu unde e.
‎Da? Poate știe chestia aia.
‎Crezi că nu m-am gândit?
‎Fă-mi pe plac.
‎Du-ne la tata.
‎- Nu e aici, așa e? ‎- Ți-am zis.
‎- E vreo glumă? ‎- Da. Una de proporții.
‎Când îi spun să mă ducă la tata, ‎ajung într-un club de striptease.
‎I s-o fi părut al dracu' de nostim.
‎- Vorbește frumos, fiule! ‎- Nu-s fiu-tău.
‎Și, la dracu', nu-s nici tata.
‎Te-am tolerat din respect ‎pentru cel care a fost tatăl tău.
‎Dacă te caută, fă bine și anunță-mă.
‎Am avut nevoie de tine, Shel. ‎Aici, lângă mine.
‎Să mă ajuți să-i conving.
‎Și tu ce faci? O ștergi cu amicul tău.
‎- Înțelege… ‎- Gata!
‎Nu ai venit. Ne-au eliminat.
‎O să vândă compania pe doi bani.
‎Avem noroc dacă ne rămâne casa.
‎Nu contează.
‎- Shel… ‎- Firma, consiliul. Zero.
‎- Ne lași singuri? ‎- Da.
‎- Te rog. ‎- Sunt afară.
‎Știu că ești supărat pe mine.
‎Dar vreau să mă asculți puțin, bine?
‎Bine. Vorbește!
‎Am mai avut o criză
‎când eram în Kansas.
‎Dar am văzut ceva acolo.
‎Am văzut…
‎Am văzut coordonate geografice, ‎în largul Atlanticului.
‎- Coordonate? ‎- Da.
‎Către?
‎Nu știu.
‎Dar e ceva acolo.
‎E ceva care ne va schimba viețile.
‎- Nouă? ‎- Da.
‎Și vreau să vii cu mine, te rog. Sunt…
‎Am nevoie de tine.
‎Și cum e?
‎- Să ai nevoie de fratele tău. ‎- Nu mă asculți.
‎Un lucru ți-am cerut, Shel. ‎Să fii azi aici.
‎- Aveam nevoie… ‎- Nu contează.
‎Nu contează asta.
‎Pentru mine conta.
‎Ești sigur că nu ai puteri?
‎O să dovedesc mâine cu vânătăile.
‎Scuze.
‎Azi m-am trezit cu taică-tău.
‎Rahat!
‎Ce faci?
‎- Așa începe mereu. ‎- Ascultă…
‎O discuție amiabilă,
‎apoi, puțin câte puțin, ‎te bagă în corzi până îți dai seama…
‎că nu merită.
‎Nu avea legătură cu tine.
‎Nu?
‎Nici nu cred că știe de…
‎ce-o mai fi și asta.
‎Și ce voia?
‎Îl căuta pe tata.
‎Ce i-ai spus?
‎Adevărul.
‎În mare parte.
‎Ca să fie clar, ‎nu mi-e frică de tăticul tău.
‎Sheldon mi-a spus ce i-ai zis.
‎Cam dur, nu?
‎Trebuia s-o audă.
‎De la cineva căruia îi pasă.
‎Știi că-mi pasă.
‎Nu prea o arăți, sincer să fiu.
‎Vrei să fim sinceri?
‎Bine.
‎Nu prea are cum să-ți pese de cineva ‎pe care îl invidiezi din tot sufletul.
‎E bolnav, George.
‎Iar tu…
‎Tu îi alimentezi maniile…
‎de parcă te amuză asta.
‎Oțelăriile Sampson au murit ‎odată cu tatăl vostru.
‎- Poftim? ‎- Tu insiști. Asta e mania ta.
‎Ce știi tu despre salvarea unei afaceri?
‎Tu primești totul de-a gata.
‎Ticălos arogant!
‎Nu are legătură cu uzina, Walt. ‎Vrei să te salvezi pe tine.
‎Sheldon vrea același lucru, în felul lui.
‎Deci îl crezi?
‎Crezi vedeniile lui?
‎Chiar crezi că există ceva ‎în mijlocul oceanului?
‎Habar n-am.
‎Tot ce știu e că are nevoie de asta.
‎Expediția asta l-ar vindeca.
‎Poate nu doar pe el.
‎Stai! Mai ușor! Unde vrei să merg?
‎În Maroc. Acolo cred că găsim nava.
‎- Și Walt a fost de acord? ‎- Inițial, nu.
‎Am crezut că ne luăm adio, ‎dar George l-a convins.
‎Nu știu ce m-aș face fără George.
‎Sheldon, oprește-te!
‎Ai zis că totul va fi bine.
‎- Că ești bine. ‎- Sunt.
‎Sunt bine. Totul e aievea.
‎Dar… pe mine m-ai văzut?
‎În viziuni?
‎Eram acolo?
‎Nu, Jane…
‎Ce gânduri ai avut după ce te-a părăsit?
‎Că a fost o pedeapsă.
‎Fiindcă am dezamăgit-o.
‎- Dar ea nu a spus asta, așa e? ‎- Înțeleg.
‎Codul simbolizează „om bun” ‎și nu putem stăvili pierderea și tragedia.
‎Nu sunt naiv.
‎Dar?
‎Dar lumea nu era așa de crudă dinadins.
‎Dacă le ofereai tot ce aveau nevoie, ‎copiilor le era bine.
‎Dacă îți apărai țara, erai erou.
‎Lumea a fost mereu ‎haos și mizerie, prietene.
‎Credința ți-a dat speranțe.
‎„Dacă sunt bun, ‎eu și cei dragi nu pățim chestii rele.”
‎E un concept creat de mult,
‎ca să te păzești de realitate.
‎Dar realitatea învinge mereu.
‎Oricât ne-am feri de ea.
‎Adică nu e nicio diferență ‎între bine și rău? Asta spui?
‎- Moralitatea e un exercițiu intelectual? ‎- Nu.
‎Sugerez că trăiești ‎într-o lume inventată de tine.
‎O lume în alb și negru, bine și rău.
‎Și, în mare parte, ea te-a protejat.
‎Dar?
‎Dar nu lasă loc pentru lumea reală
‎și pentru felul de a fi al oamenilor…
‎În tonuri de gri.
‎Mă tem că va trebui să continuăm ‎săptămâna viitoare.
‎Bine.
‎Mulțumesc, Jack.
‎Uneori am impresia ‎că numai cu tine pot vorbi.
‎Nu e interesant că vii să-i ceri sfatul
‎tocmai omului ‎care a căutat 20 de ani să te omoare?
‎Sincer, Jack, ‎nimeni altcineva nu mă înțelege.
‎GENIUL CRIMINAL ÎNCHIS LA SUPERMAX
‎Știi unde mă găsești.
‎Subtitrarea: Liana Oprea