Varje resa har en början.
Men din har inget slut.
Den pågår i all oändlighet.
Jag är här så att din resa äntligen ska få ett slut.
Det här är omöjligt.
Du är död.
Jag dödade dig.
Du vet fortfarande inte hur det här spelet fungerar.
Du vill förstöra knuten.
Men vartenda steg du tar håller den intakt.
Det kan inte stämma.
Jag dödade den.
Jag dödade Martha och jag dödade ursprunget.
Din värld och Evas värld.
De borde aldrig ha existerat.
Du trodde att ursprunget fanns i bandet mellan de två världarna.
Men det finns utanför de båda världarna.
Vårt tänkande formas av dualiteter.
Svart - vitt.
Ljus och mörker.
Din värld och Evas värld.
Men det stämmer inte.
Inget är fullständigt utan en tredje dimension.
Triquetran.
Finns det...
...en tredje värld?
Den värld som gav liv åt knuten.
Där allt har sitt ursprung.
Där ett enda misstag begicks.
Tannhaus... i ursprungsvärlden.
Precis som du, förlorade han nån.
Och precis som du, försökte han väcka en död person till liv.
Istället splittrade han och förstörde världen.
Och skapade på så vis våra två världar.
Men det finns ett sätt att förstöra knuten.
Om vi i ursprungsvärlden kan förhindra
uppkomsten av resor genom tid och rum.
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
PARADISET
Jag hade velat bespara dig allt det här.
Men din väg var tvungen att vara densamma.
Varje steg måste tas exakt som tidigare.
Ända till nu.
Det här...
Har det hänt förut?
Att du försöker förstöra ursprunget, det har hänt otaliga gånger.
Men det här, du och jag... Det händer för första gången.
Det är på tiden att du förstår hur allt verkligen hänger ihop.
Allting som du gjort, allting som Eva har gjort
har bevarat knuten i båda världarna i evigheter.
Du återskapar dig själv hela tiden.
Precis som hon.
De måste dö.
De måste alla dö, så att de kan födas på nytt.
Du bär båda världarna i dig.
Va?
Din son. Han är ursprunget.
Han ger liv till alla i först den ena, och sen den andra världen.
Han har väntat länge på dig.
Det gör han om och om igen.
Du vill krossa din son, och knuten med honom.
Eva vill att han ska leva
och måste därför bevara knuten.
Hon kan inte rå för det.
Om och om igen gör hon allt för att han ska leva.
Allt som Eva och du har gjort i knuten
och kommer fortsätta att göra, gör ni av kärlek.
Ändå för ni inte med er annat än smärta och lidande.
Om du vill att Jonas ska leva, om du vill att alla ska leva
måste vi göra samma sak som vi alltid gjort.
Du också.
Ni har båda gjort ofattbara saker på er resa.
Bara för att ni inte kunnat ge upp era innersta begär.
Din resa tar slut här och nu.
Vad betyder det?
Du har gjort det du kom hit för att göra.
Vi är inte gjort nånting. Hon sa att vi måste förhindra apokalypsen.
- Tunnorna... - Du kommer att förstå.
När det är dags att förstå.
Du har försökt fly undan det du kommer att bli.
Men det går inte.
I slutändan kommer ni alltid att konfronteras med er själva.
Vem är du?
Jag är ledsen.
Era två världar skulle aldrig ha funnits.
Du och Eva.
Ni två skulle aldrig ha funnits.
Hur kan du veta allt det här? Hur kan du veta nåt om ursprungsvärlden?
Jag har ägnat 33 år åt att söka efter svaren i båda världarna.
Jag har försökt få ihop bitarna i detta pussel
för att förstå hur allt kan födas på nytt från familjeträdet
om och om igen.
Tills jag insåg att alla inte är en del av knuten.
Båda världarna är en svulst som måste ha vuxit ut från nåt annat.
Tar man bort den, förstör man allt som den gett upphov till.
Men man håller allt vid liv som redan existerade i ursprungsvärlden.
I alla dessa år trodde jag att hon var min dotter.
Länge önskade jag att du var fadern.
Men det är bäst så här.
Hon är inte en del av knuten.
Hon kommer att leva.
Men precis som du och Eva
var jag tvungen att bevara allt för att kunna bli det jag är idag.
Du vet vad du måste göra.
Gör det snabbt. Låt henne inte lida.
Det är inget liv hon lever.
Det måste ske.
Så att jag kan göra allt jag kan för att förhindra det.
Precis som du har jag orsakat andra smärta och lidande.
Om och om igen.
För att min väg skulle leda fram till dig idag.
Allt jag gjort
gjorde jag för Regina.
I alla år har jag i båda världar letat efter ett sätt för henne att leva.
Ett sätt att bryta kedjan av orsak och verkan.
Både i din värld
och i Evas värld
har jag försökt förstå hur allt hänger ihop.
Verkligen hänger ihop.
Tills jag verkligen förstod att våra två världar är sprungna ur en annan.
Att Regina i båda världarna alltid kommer att dö.
Att hon bara kan leva i den värld där allt skapades.
Ursprungsvärlden.
Jag ljög för dig.
Och för Eva.
Men knuten var tvungen att bevaras.
Jag var tvungen att se till att ni var kvar i mörkret.
Att alla i knuten var kvar i mörkret.
I början måste allt ske på samma sätt som det alltid gjort.
I din och i hennes värld.
Varje steg i labyrinten
måste tas exakt som tidigare.
En oändlig kedja av orsak och verkan som leder oss alla, i båda världarna
till samma öde om och om igen.
Ursäkta.
Har nån gått förbi här precis? En gammal man?
Vi kan inte agera fritt i nån av världarna.
Vi kommer alltid att göra det vi alltid gjort.
Du där...
Du är Helge Doppler, va?
Helge.
Inget öde i nån värld
är bättre än det andra.
Vilken dag är det idag?
Åttonde november.
Vilket år?
År 1986.
År 1986...
Jag kan förändra det, vet du.
Det förflutna.
Och framtiden.
- Hjälp! - Om du inte finns, så händer det inte.
Nej!
Vad finns där? Är han där?
- Vad har du gjort med honom? - Bort!
Så länge knuten finns är vi i båda världarna dömda
att känna och orsaka minsta lilla smärta på nytt.
Det finns ingen skillnad mellan världarna.
Saker och ting kanske inte sker på samma sätt eller på samma tid.
Men de sker.
Ingen i den här knuten kan undkomma sitt öde.
Det var du.
Varje pusselbit hamnar återigen på sin plats.
Precis som du har jag flyttat runt pjäserna på brädet
och tvingats se på när allt upprepats igen.
Men äntligen vet jag ett sätt att lösa upp knuten.
Jag vet var kryphålet är som du hela tiden sökt efter.
Tiden.
Under apokalypsen stod den stilla under bråkdelen av en sekund.
Och det rubbade hela balansen.
Men när tiden står stilla
bryts kedjan av orsak och verkan tillfälligt.
Man kan... göra en förändring.
Eva vet det.
Med kryphålet i din värld
skickar hon sitt yngre jag i en av riktningarna
för att på så vis upprätthålla cykeln.
Och jag utnyttjade det för att skicka mig själv i en annan riktning.
Så att jag kom hit idag.
Du måste utnyttja det för att skicka Jonas i en annan riktning.
Så att cykeln kan brytas en gång för alla.
Jonas och Martha bär skulden för att allt upprepas hela tiden.
Du måste skicka dem till ursprungsvärlden så att de kan få stopp på allt.
Jag lovar dig.
Jag ska göra allt bra.
Vad gör du här?
Hon är död!
Vad vill du mer ha av mig?
Jag kan förklara. Alltihop.
Men först måste vi härifrån.
Vad händer?
Vad är det?
Det är vårt sista hopp.
Hur gjorde du det?
Vilken tid är det här?
Frågan är inte vilken tid det är.
Utan vilken värld.
Vad ska det betyda?
Det finns ett sätt
att förhindra att du blir jag.
Ett sätt att förhindra att det här händer.
Men för att det ska fungera måste du lita på mig.
Du har inte mycket tid på dig.
Den andra Martha, du måste rädda henne.
Den andra Martha?
I alla år har jag trott
att det bara är jag som måste förändra allt.
Men det är lika mycket hennes fel.
Ni är två delar av en helhet.
Bara ihop kan ni återvända till ursprungsvärlden.
Det vi vet är en droppe.
Det vi inte vet...
...är en ocean.
Vad betyder det?
Tick-tack.
Det är idag apokalypsen sker. I hennes värld.
Kryphålet... finns även här.
För ett ögonblick kommer tiden att stå stilla.
Du måste få tag i Martha.
Innan Magnus och Franziska gör det.
Innan allt händer igen.
Ni två är vårt sista hopp.
Adam kommer att skicka iväg Jonas.
Han och Martha, de kommer förhindra att det här nånsin händer igen.
Pappa...
Hälsa honom att jag är ledsen.
Om allt går som det ska
kommer Regina att leva.
Martha?
Vad händer?
Martha?
Du måste följa med.
Vart?
Det här är inte möjligt.
Du lever.
Du ser ut som hon.
Du vet inte vem jag är.
I vilken tid är vi?
När är vi?
Varför är vi här?
Idag är det den 21 juni 1986.
Dagen då våra två världar kom till. Inte här, utan i hans värld.
Tannhaus, urmakaren, kommer att öppna passagen för första gången idag.
Va?
Det är ont om tid.
Vi måste förhindra att det händer.
Vänta!
Vad betyder det?
Vart ska vi?
Vi ska väcka till liv nån som är död.
Vad ska det betyda?
Det är lite svårt att förklara.
Vi måste ta dem innan de dör.
Vad är det du vill göra?
Du och jag.
Vi är anledningen till att det blir så här.
Varför det upprepas hela tiden.
Du kan inte ge upp det du vill.
Och jag kan inte ge upp det jag vill.
Men vi är misstaget.
Glappet i matrix.
Du vill inte att de ska existera.
Din värld och min.
Att vi inte ska finnas.
Jag har väntat på dig.
Jag vet varför du är här.
I slutändan
är varje död bara en ny början.
Du kan inte vinna.
Min död är bara ytterligare ett steg i cykeln.
Du ska döda mig idag.
Martha hittar mig.
Precis som jag hittade mig själv.
Jag ska få henne att vända sig mot dig.
Vad väntar du på?
Det här är fel.
Så här gick det inte till.
Det här har aldrig hänt.
Du har dödat mig.
Varje gång.
Du kommer att dö.
Jag kommer att dö.
Och allt det som vi skapat.
Vad har du gjort?
Livet är en labyrint.
Vissa går runt i den tills de dör, sökande efter en väg ut.
Men det finns bara en väg.
Och den går bara djupare inåt.
Bara när man nått mittpunkten kommer man att förstå.
Döden är obegriplig.
Men man kan försonas med den.
Allt det som vi gjort...
...glöms till sist bort.
Det är vi som bär skulden till denna ständigt pågående déjà vu-upplevelse.
Och det är vi
som måste avsluta den.
Vi... är misstaget.
Du och jag.
Men våra öden är sammanflätade i evig fördömelse.
Genom båda världarna.
Allt är orsak och verkan.
Varje smärta förleder oss att agera.
Formar vår vilja.
Tannhaus förlorade allt som betydde nåt för honom i ursprungsvärlden.
Hans son, svärdotter och barnbarn dog i en bilolycka.
De blev nedprejade från en bro och drunknade i floden.
Han glömde aldrig den smärtan.
Jonas och Martha
måste ta den smärtan från honom.
Så att han inte letar efter ett sätt att få det ogjort.
De måste bege sig till ursprungsvärlden
och förhindra att våra två världar
nånsin blir till.
Det här är stunden då passagen för första gången öppnades.
Tannhaus försökte resa tillbaka till en värld där hans familj ännu var vid liv.
Men istället delade han sin egen värld.
Han skapade knuten.
Han skapade oss.
Under ett kort ögonblick kommer det att finnas en bro.
Mellan alla tre världar.
Vill du till hans värld?
Vi måste gå tillbaka till det ögonblick då hans lidande började.
Den Jonas...
...i din värld...
Var han annorlunda?
Nu börjar det.
Martha?
Martha!
Jonas?
Jonas!
Martha!
Jonas!
Martha?
Där är du ju.
Han ser ledsen ut.
Vem?
Pojken som står där.
Men där är ju ingen. Det är bara baksidan av garderoben.
Jonas?
Är allt bra?
Vad vill du ha i källaren?
Vad är det?
En flicka står där.
Det finns ingen flicka där.
Vi går till de andra, okej?
Kom.
Måste du alltid dra upp det? Kan du inte bara låta det vara?
Jag trodde att du ville ha affären.
- Kanske inte nu, men senare. - Du lyssnar aldrig.
Inte undra på att mamma inte pallade.
Ditt ständiga mässande. Big Bang, Big Crunch...
Har du frågat Sonja om hon är intresserad?
Har du nån gång frågat mig om jag är intresserad?
Eller vad jag vill?
Det regnar ute.
Är det allt du har att säga?
Marek, kom igen.
Du sa att världen är full av hemligheter.
Och att det vi vet är en droppe i en oändlig ocean.
Du kanske vet allt om Einstein-Rosen-broar och svarta hål.
Men om mig... Du vet absolut ingenting om mig.
Jag trodde att ni skulle stanna lite till.
Han lugnar sig snart.
Var det nödvändigt?
Vi kunde lika gärna ha åkt imorgon.
Du skäms över honom.
Du vet inte hur han är.
Att växa upp så. Han lever i sitt huvud, i sina stora tankar.
Har du nånsin sett honom?
Jag fattar inte hur nån kan kolla på sånt. Han såg bara uppåt.
Stjärnor, galaxer, idiotiska universum... Men mig... Han såg aldrig mig.
Man kan inte välja sin familj.
Nej...
Jag valde dig.
Ja.
Du valde mig.
Se upp.
Är du okej?
Ja?
- Vad gör de där? - Jag går och kollar.
Vad fan är det frågan om?
Ni kan inte bara stå här. Jag körde nästan på er!
Är allt som det ska?
Behöver ni hjälp?
Bron är avstängd.
Va?
Det har skett en olycka.
Tycker ni det här är kul?
Åk hem med er.
Det vi vet är en droppe.
Det vi inte vet är en ocean.
Din far älskar dig.
Han skulle göra allt för dig.
Vad sa du nyss?
Marek?
Är allt bra?
Bron är avstängd.
Kom.
Marek!
Vad handlade det om?
Du hade rätt.
Vi borde åka imorgon.
Ni är tillbaka.
Bron är avstängd.
- Din son tror att han träffade två änglar. - Driv inte med mig.
Jag vet inte...
Plötsligt fick jag...
...en känsla bara.
Trevligt att ha er tillbaka.
Jag har inte ens bäddat ur sängarna.
Jag bär upp väskorna.
Tack.
Vill du hålla henne?
Charlotte har saknat dig också.
Jag hjälper Marek.
Tror du att det funkade?
I ljuset...
...såg jag dig.
Som barn.
Du tittade på mig.
Precis som om du såg mig.
I garderoben?
Var det du?
Det var ingen dröm.
Tror du att det kommer finnas kvar nåt av oss?
Eller att det är det vi är.
En dröm.
Att vi aldrig funnits på riktigt.
Jag vet inte.
Vi passar perfekt ihop.
Tro aldrig nåt annat.
- Ska vi värma upp lasagnen? - Ja.
- Jag hjälper dig. - Vi tar en flaska till, va?
- Absolut. - Ja.
Får jag också smaka?
- Och nu skålar vi för Regina. - Ja.
- Skål för dig. - Skål.
Och tack för inbjudan.
Skål för dig.
Ditt öga.
- Det ser fint ut. - Du sa aldrig vad som hände.
- Jag har inte heller hört. - Kom igen, berätta.
Men ni får lova att hålla tyst om det.
Förra sommaren...
Jäklar vad läskigt.
- Är allt okej? - Är det här apokalypsen?
- Jag tänder några ljus. - Har du eld?
Då så.
- Här. - Hannah?
Är allt bra?
Du... Är allt okej?
Jag vet inte. Det kändes som en déjà vu-upplevelse.
Det här låter fullkomligt absurt, men...
Det här är exakt... vad jag drömde igår natt.
Ljuset fladdrade till. Det dundrade till.
Och så plötsligt blev allt mörkt.
Och på nåt sätt
hade världen gått under.
Hade världen gått under?
Ja, jag vet inte...
Det var mörkt och blev aldrig ljust igen.
Jag fick en konstig känsla...
...att det var nåt bra...
...att allt var över.
Som att man plötsligt blir fri från allt.
Inget man vill.
Inget man måste.
Ett oändligt mörker.
Ingen gårdag.
Inget idag.
Ingen morgondag.
Inget.
Det är nåt du borde undersöka mer.
Det kanske är hormonerna.
Om världen gick under idag och ni hade en önskan.
Vad skulle det vara?
En värld utan Winden.
Det skålar vi för.
Ja.
- En värld utan Winden. - En värld utan Winden.
Verkar som om Winden inte vill försvinna.
Kanske bäst så.
Har ni kommit på ett namn?
Jag vet inte.
Jag tycker att Jonas är vackert.
Undertexter: Sylvia Juhlin-Dannfelt