THE GRAND TOUR ESITTÄÄ
VIELÄ YKSI ENNEN LÄHTÖÄ
Hei, ja tervetuloa viimeiseen Grand Touriin ikinä.
Koska James, Richard ja minä -
lopetamme yhteistyön,
hra Wilman sanoi, että pitäisi tehdä jotain tärkeää.
Hän käski jokaisen ostaa keskikokoisen sähköauton -
ja katsoa, montako kierrosta M25-tietä pääsee -
yhdellä latauksella.
Päätimme olla kuuntelematta ja tulla tänne.
Jep, siispä tervetuloa Zimbabween!
Emmekä aja kurjilla sähköautoillakaan.
Sen sijaan me kolme päätimme ostaa -
aina haluamamme autot.
Siksi minä ostin tämän.
Se on Triumph Stag.
Olen pitänyt Stagistä pikkupojasta lähtien.
Mutten ajatellut omistavani sitä.
Suoraan sanottuna en saanut omistaa sitä.
Vain David Nivenin kaltaiset voisivat omistaa Stagin.
En ole ajanut sitä -
johtuen säännöstä, ettei sankariaan pitäisi tavata.
Mutta nyt ajettuani on ilo sanoa,
että se on aivan ihana.
Kyllä vain.
Tässä vaiheessa Lewis Collins saapui.
Kyllä vain.
Jep.
Olen nyt 3-litraisen Mark One Ford Caprin ylpeä omistaja.
-Onko se GT? -Ei, vaan GXL.
-Mikset ostanut GT:tä? -Tämä on parempi.
Ei oikeastaan.
Ennen kuin ehdimme riidellä, Clarkson saapui.
Hän oli jo tehnyt virheen.
Nasu!
Miksi ostit Lancian?
Koska noin 20 vuotta sitten ajoin Lancialla Botswanan poikki -
ja todistin sen olevan ihanneauto Afrikkaan.
Se hajosi jatkuvasti.
Niin hajosi, mutta moottori oli edessä.
Tässä se on keskellä. Se on Montecarlo.
Ja tein useita muutoksia olosuhteisiin sopimiseksi.
Kerron ne, jos sallitte.
Täällä takana on -
-308 Ferrarin perävalot. -Näyttävät hyvältä.
-Neljä pakoputkea. -Kiva.
Delta Integralen vanteet,
ajovalot ja etusäleikkö.
Sitten Lotuksen sininen maali.
Paraneeko luotettavuus niillä?
Olemme tehneet tätä...
-112 vuotta. -Näin on.
Olen oppinut jotain.
Siispä sisällä -
vaihdoin kuumat nahkapenkit -
-kangaspenkkeihin. -Niin.
Ja ralliratin, joka on tavallaan alcantaraa.
Ja -
jos katsoo tuonne, poistin hanskalokeron -
ja laitoin tilalle...
-Jääkaapinko? -Niin.
Kylmille juomilleni.
-Pikantista jääkaapistani. -Se on aika hyvä.
-Paraneeko luotettavuus? -Ei, mutta mukavuus.
Kylmä juoma odotellessa tien laidalla.
Hajoamiset ovat -
siedettävämpiä.
-Se on kaunis. -Henkeäsalpaava.
Minäkin tein Capriini muutoksia.
-Teitkö? -Kuten näkyy,
maalasin konepellin mustaksi, koska katsokaa sitä. Se on kaunis.
-Onko se GT? -Ei, vaan GXL.
-Mikset ostanut GT:tä? -Tämä on parempi.
-Eikä ole. -On se.
Se on kuin GT, joka on hyvä, mutta enemmän, mikä on parempi.
Mitä?
Muistan tuon GXL:stä,
koska siinä oli tekopuinen kojelauta.
-Oikein. -Olemme puhuneet tästä.
-Totta. -GT on urheiluun,
GXL on kokouksiin.
Aivan. Täytyy ymmärtää -
Fordin merkin hierarkia. Isälläni oli GXL Cortina,
koska hän oli toimitusjohtaja.
Minunkin isälläni oli.
Päällikkö.
Kokouksia.
Molempien vaikutusvaltaiset isät valitsivat huipulta.
Siitä on tullut jatkuva vitsi,
etteivät stereoni toimi matkoillamme.
-Jep. -Tällä kertaa toimii.
Odottakaa sanoja.
Olin DJ. Osaan tämän. Tässä ne tulevat.
"Mark One Ford Capri." Voilà.
"Siinä on kaikki tarvitsemani." Se on GXL.
Pidän Caprista.
-On pakko. Se on laki. -Capri GT:stä.
Kaikki pitävät Caprista.
-Entä Stagisi muutokset, James? -Ei ole.
-Mitä? -Mitä?
Ei ainoatakaan.
Hetkinen.
Ei kai moottori ole alkuperäinen?
-On se. -Hra Clarkson teki hyvän huomion.
Ei joka Stagissä, mutta arvaisin, että useimmissa -
on vaihdettu alkuperäinen moottori Rover V8:aan.
-Niin. -Se on luotettavampi.
Alkuperäinen Triumph Stag V8 on uskomaton,
koska se löysi niin monia keinoja ylikuumentua ja tuhoutua.
Kyse ei ole vain yhdestä.
Lohkoihin jäänyt valuhiekka täyttää kanavat,
ja pam! Ylikuumenee.
Sitä avarrettiin liikaa, mikä pienensi vesireittejä.
Se ylikuumenee ja poksahtaa.
Fiksua on, että V8:n kahdesta sylinterilohkosta -
vain toiseen laitettiin lämpöanturi.
Ei tiedä, milloin se ylikuumenee.
Jos toinen ylikuumenee,
sen saa tietää vasta kolinasta.
Jos olisit lentämässä -
suoraan kohti vuorta, haluaisitko tietää?
Luultavasti en.
Miksi haluaisit?
Sitä juo gin tonicia, katsoo elokuvaa.
Sitten ei mitään. En halua puhua -
siitä sukellusveneestä, se on sairasta, mutta he eivät tienneet.
Ja viittaamme viimeistä kertaa.
Emme välitä enää.
Paljonko lohtua saimme siitä, etteivät he tienneet?
"Meillä on mukavaa pinnan alla." Pam!
Täsmälleen. Saatte kirjoittaa.
Soittakaa ja valittakaa, mutta vastaaja sanoo:
"Puhelusi ei kiinnosta meitä."
Tai valitse 0800-hittoon siitä.
-"Emme ole täällä enää." -Emme.
Aivan.
Voimme sanoa, mitä haluamme. Miten konepelti avataan?
Tältä puolelta.
Katso, kuinka kulunut kahva on.
Avautuvan konepellin merkki on poissa.
Vedä keskeltä.
Hitto, alkuperäinen Triumphin moottori.
Se on harvinainen.
Tulkaa katsomaan,
koska näette tuon viimeistä kertaa.
Alkuperäinen, mutta silti paska.
Mitä? Tekstiviesti.
-Hra Wilmanilta. -Voi luoja.
"Nyt kun sähköautot on ladattu,
ilmoittaudutte Etelä-Mimmsin huoltoasemalle."
-Eikö hän tiedä, että olemme täällä? -Hän ei...
Ihan sama, koska olemme jo -
keksineet oman haasteemme.
Olemme nyt Zimbabwen itälaidalla -
ja matkustamme 1 900 km -
länsilaidalle.
Siinä se.
Siinä se!
Yksi asia huolestuttaa yhä.
-Mikä? -Vuoret. Kaikki tuo.
En ole huolissani, koska eipä unohdeta,
että tämä synnytti 037 Lancian,
joka voitti viimeisenä kaksipyörävetoisena MM-rallin ja -
Audi Quattron.
Siinä ei ollut paljoa tuota.
-No... -He sanoivat -
tekevänsä tästä upean ralliauton -
parilla muutoksella. He poistivat merkin tuosta.
Kaikki siitä taaksepäin oli uutta.
Pidemmittä puheitta käynnistimme 50-vuotiaat urheiluautomme -
ja lähdimme ylittämään Afrikan karua sydänmaata.
Viimeistä kertaa:
tästä lähtee.
Tämä auto on täydellinen minulle tälle matkalle.
Ensimmäinen autoni oli lähes Capri.
Paikallislehden ilmoitus.
Pidin sen kuvaa kassan vieressä huoltoasemalla,
jossa olin töissä.
Täytin 18 vuotta.
Se olisi eka autoni. Vanhempani ostaisivat sen.
Mutta kun tarkastimme sen, se olikin varastettu.
Sain siis sen sijaan vanhan vuoden 1976 Toyota Corollan.
Tällaiselle matkalle tämä auto on täydellinen.
Se on kevyt, vähän yli tonnin.
Vääntöä ja tehoa riittää.
3-litrainen S6 V6 edessä, takaveto, jarrut...
Siinä se.
Pidän siitä, että kierroslukumittarissa lukee 1 000, 2 000, 3 000.
Se ei toimi,
mutta jos toimisi, se ilmaistaisiin tuhansissa,
koska se kuulostaa paremmalta.
80-luvulla en ajanut Lontoon keskustaan -
M4-moottoritietä pitkin.
Käytin aina Great West Roadia sen sijaan.
Koska siellä -
oli autoliike nimeltä Chequered Flag,
ja välillä näyteikkunassa oli Montecarlo.
Jos oli,
pysähdyin tuijottamaan sitä tuntikausiksi ja unelmoimaan.
Nyt istun sellaisessa,
ja se on minun.
Minun!
Mitä minuun tulee, minulla oli vain yksi asia sanottavana.
Triumph Stag.
Hyvät hyssykät, katsokaa tuota näkymää!
En tiedä, mistä se johtuu,
mutta nyt maistuisi kuppi teetä.
Mitä tuo tarkoittaa?
Ei voi olla totta.
Kaverit, en voi sanoa muuta kuin että autoni hajoaa.
Mitä sanoit?
Tämä on jännittävää.
Se on epätavallista, koska Caprissa on yhtä monta liikkuvaa osaa -
kuin tässä vesipullossa.
Miten Capri voi hajota?
Tiedän, mitä tuo on.
-Mitä? -Moottori ei toimi.
Olen samaa mieltä.
Me olemme asiantuntijoita.
Minun konepeltini nousi ekana.
-Mitä tässä tilanteessa tehdään? -Mietitään.
Mitä yleensä tekisimme?
Nojaa autoon. Se on kuuma.
Muutetaanko elinikäinen tapa -
ja autetaan häntä?
-Kyllä. Kerrankin. -Minä sanon ei.
Heippa!
Yhä paskiainen vuosienkin jälkeen.
No niin.
Olemme ajaneet 24 km,
ja kaksi miestä on jäljellä.
Yksi asia.
Fordin lisäksi -
omaa musiikkia löytyy -
tästäkin autosta.
Taitaa olla aika kuunnella vähän Struggle Jenningsin -
"Monte Carloa". Tästä lähtee.
Muutaman kilometrin päässä uusi soitin liittyi -
rytmiryhmään, eikä se ollut kovin rytmikäs.
Pikku sytytyskatko.
Sytytyskatko.
Sytytyskatko, sytytyskatko. Lehmiä.
Tämä on aivan paska.
Autosi savuttaa paljon.
Voi herran pieksut.
Niin.
Sav... Tulta.
-Se on moottori. -Niin.
-Haluaisin auttaa,
mutten tiedä paljoa italialaisista moottoreista,
ja omani toimii täydellisesti.
Jos autosi hajoaa, kuka jättää sinut jälkeen?
Se on suurin huolenaiheeni.
Pitää jättää itseni jälkeen.
Lämpötila ja paine ovat hyviä.
Vain yksi auto kulkee yhä 51,5 kilometrin matkan jälkeen.
Stag.
Monta kilometriä taaempana -
olin selvittänyt, että Caprin ongelma oli bensapumppu.
Pieni ongelma.
En ole nähnyt toimivan tällaisen sisusta,
jotta voisin -
verrata sitä rikkinäiseen.
Sillä välin nerokkuuttani käyttämällä olin jo keksinyt,
miten ratkaisen Lancian ongelman.
Tämä vehje oli irti.
Jos tiukennan sen, se sytyttää kunnolla,
ja sytytyskatko katoaa -
eikä pakoputkeen pääse palamatonta polttoainetta -
syttymään ja polttamaan Lanciani.
Tikittävä ääni. Mikä se on?
Koska olen nykyään tottunut sähköiskuihin,
käytin taas nerokkuuttani,
vaihdoin tulpanjohdot -
ja olin pian matkalla.
Se kehrää kuin kissa.
Kyllä vain.
Lähdin Jamesin perään. En ollut varma, kumpi yllätti enemmän:
tien laatu vai alituisesti muuttuvat maisemat.
Nämä ovat mäntyjä.
Afrikassa.
Olimme teeplantaasilla, ja nyt tuolla on mäntyjä.
Jos minut siirrettäisiin tuonne ja kysyttäisiin, missä olen,
vastaisin Skotlannissa.
Kun sain Jamesin kiinni...
James May!
...hän oli vuorten juurella,
missä hyvä tie muuttui pian hiekkatieksi.
Se oli liian hyvää kestääkseen.
Pölyä, pölyä.
Suuni täyttyy hiekkapölystä.
Sitten muistin, että ensimmäistä kertaa ikinä -
hallitsimme omaa kohtaloamme.
Pysähdymme milloin haluamme. Hra Wilman ei ole täällä. Loistavaa.
On turha ajaa yli... No, kello on nyt neljä.
Pari kilometriä myöhemmin näimme kyltin majoitukseen,
lähetimme sijainnin Hammondille ja päätimme lopettaa loppupäiväksi.
Tämä tuskin on maailman paras hotelli.
Siis me olemme keskellä Zimbabwea metsässä -
vuoren huipulla, mutta tiedättehän.
Onneksi olin väärässä.
Hyvin väärässä.
Jopa lämpötila on täydellinen.
-Näköala on upea. -Ei paha.
Nuo kaukaiset vuoret ovat Mosambikia.
Oli aina jokin syy, miksemme päässeet Zimbabween.
BBC:n vuosien aikana emme päässeet tänne,
-koska BBC:llä oli porttikielto. -Niin.
Jos miettii tätä päivää, tulimme mukavaan paikkaan -
ja ajoimme mukavaa tietä...
-Jep. -...oikein mukavaan hotelliin.
Tämä on hra Wilmanin ideaa parempi.
Miksi kuuntelimme häntä vuosia?
En tiedä.
Vaikka hän sanoo, että ilman häntä -
kaksi autoa hajosi ensimmäisten 40 km:n aikana.
Se sai meidät jaarittelemaan autoistamme numeroiden valossa.
Yllätyin, kuinka paljon maksoimme.
Sinä maksoit, James May, kuten kai tiedät, 26 500 puntaa.
Niin maksoin.
Richard Hammond maksoi GXL:stään, väärästä Caprista, 25 000 puntaa.
-Oikeastiko? -25 GXL:stä.
-Kulahtaneesta Caprista. -Montecarlo -
-maksoi 17 950. -Edullinen.
Se on tosi edullinen.
Automme kiihtyvät nollasta sataan 9 sekunnissa.
Hammondin kahdeksassa.
-Ei tällä hetkellä. -Ei.
Onneksi olinkin jo liikkeellä.
Mutta hiekkatiellä aloin huolestua,
ettei Capri ollut viisain valinta.
Siinä pohjasi hieman.
Näin jälkiviisaana -
olisi pitänyt valita suurempi maavara -
kuin vuoden 1974 -
3-litraisessa Ford Capri Mark One GXL:ssä.
Ja itse asiassa se kattaa lähes kaikki autot.
Minun taitaa olla aika puhdistaa tuulilasi.
Ai, ei, tuo...
Irrotin juuri pakoputkeni.
En voi tehdä sille mitään juuri nyt.
Kuten arvata saattoi, kun vihdoin saavuin perille, kollegoiltani satoi sympatiaa.
Me lopetimme työt neljältä.
-Niinkö? -Joo. Olimme täällä.
Olut auringossa neljältä. Oli lämmintä.
-Nyt ei. -Joimme jo 8.
Saanko minä yhden?
-Ne loppuivat juuri. -Niinkö?
Niin. Uskomatonta.
Hän meni kauppaan. Valitettavasti sinne on 50 km.
Jäätyään ilman olutta -
Hammond pilasi Afrikan öisen äänimaailman -
korjaamalla pakoputkensa äänekkäästi.
Seuraavana aamuna James pilasi auringonnousun kuoron -
muuttumalla rouva Siistijäksi.
-Huomenta. -Huomenta.
Kuinka tyhjäpäinen pitää olla, kun ajattelee:
"Voisin nauttia linnunlaulusta,
mutta imuroinkin autoni"?
Neljä tuntia sitten -
nautin linnunlaulusta. Nyt tein kaunottaresta kauniimman.
Hetkinen. Anteeksi.
Arvatkaa mitä.
-Viesti hra Wilmanilta. -Kerro.
-Hän suuttui. -Jäimmekö kiinni?
Luulen niin.
"Sain juuri tietää, että veitte kolme klassikkoautoa Zimbabween.
Koska on aika varmaa, että yksi niistä hajoaa..."
-Hyvänen aika. -Niin.
"...pyysin paikallisia kontaktejani lähettämään teille vara-auton."
Oikeastiko?
-Täytyy olla. -Kyllä vain.
Voi luoja.
Voi paska.
Tämä on kamala.
En ole nähnyt tällaista vuosiin.
-Se on... -Onko tämä maljakko?
Unohda se.
Siihen laitetaan pikku kukka, koska on hippi.
Tiedättekö pikku kylän -
-8 km aiemmin? -Joo.
Mitä jos vien tämän kylään ja myyn sen tai annan pois?
-Hankkiudun eroon. -Joo.
Haluatko jotain päähäsi?
Se on vastenmielisyyden määritelmä.
Aivan kulman takana asiat menivät pahasti pieleen.
-Hammond, olen pulassa. -Mitä tapahtui?
Jouduin erikoiseen onnettomuuteen.
Auto lähti käsistä, ja päädyin tänne reunalle.
Katso.
Kyllä vain.
Tilanne on pahempi.
Tiili painaa kaasupoljinta. Moottori huutaa. Vaihde on päällä.
Se on ykkösellä. Luudanvarsi painaa kytkimen alas -
istuimeen tuettuna.
Onko kaikki siis hyvin?
On, paitsi jotenkin, luoja tietää mistä se tuli,
tämän köyden toinen pää on kiinni luudanvarressa -
ja toinen tuossa koirassa.
Jessus.
Tällä hetkellä tilanne on vakaa.
Mutta tuolla, kuten näet, James May avaa koiranruokatölkkiä.
KOIRANRUOKAA
Jos koira näkee sen,
olemme pahassa pulassa, enkä tiedä, mitä tehdä.
En keksi ratkaisua.
Odota.
Odota. Keksin suunnitelman.
Ei se toimi.
Keksitkö mitään?
En mitään.
Älä huomaa James Maytä vielä. Katso minua.
Ei, älä... Katso minua!
Voi ei!
Se putoaa yhä, vai mitä?
Se putoaa yhä.
Nyt se taisi lopettaa.
Aika iso onnettomuus.
Katso asiaa näin.
Ainakin hra Wilmanilla on nyt traileri.
Emme edes tarvinneet hra Wilmanin kurjaa vara-autoa,
koska olimme tuoneet omamme.
Tässä se on. Rover SD1 Vanden Plas EFI.
190 hevosvoimaa kultaa ja loistokkuutta.
Se on loistava. Ja se loistaa kultaa kaikkialta.
Niin on. Kyllä.
Tämän uudelleen maalannut teki upeaa työtä.
Korin lisäksi hän maalasi jopa antennin.
Läpikotaista. Tämä on tuttu auto, mutta se on silti upea.
Ainoa kerta, kun haluaisimme olla vara-autossa.
Me kaikki. Ukillani oli tällainen.
Minun isällänikin oli.
Yksi tällainen oli pihatiellä esikaupungissa Birminghamissä,
missä vartuin. Sitä ohittaessa vaikenimme kunnioituksesta.
Hyvä asia on, sinun näkökulmastasi,
että tämän moottori, kuten tiedämme,
koska lähes joka Stagin omistaja on jo tehnyt sen,
sopii täydellisesti sinun autoosi.
Saanko ehdottaa muutosta, jonka teemme tähän autoon, Jeremy?
Munalukko konepeltiin.
-Meillä on avain. -Vain lukko.
Kun tarvitset moottoria, pyydä.
Tai voisimme etsiä miehen, joka hitsasi tämän.
-Kaunis. -Se on hyvä.
-Ja hitsata konepellin kiinni. -Tuo lienee tehtaalta.
Se tuli luultavasti Longbridgestä.
-"Taisi tulla valmista." -"Hyvä tuli. Sitä ei näe."
Poissa.
Kultaloistoauto perän pitäjänä -
lähdimme taas kerran lähteen ylittääksemme vuoret.
Katsokaa tätä. Tietyömiehiä,
mutta heillä on improvisoitu tanssikerho.
Tehtäisiinpä kotonakin noin,
mutta tietyömiesten pitäisi ensin olla paikalla.
Laskeutuu hieman.
Pienen melomisen jälkeen aloimme kiivetä.
Ja uskomaton zimbabwelainen maisema muuttui taas kerran.
Katsokaa niittyjä. Odottaisi lehmiä kellot kaulassa.
Ja Julie Andrewsin laulamassa ja kaikkea muuta.
Olimme teeplantaasilla ja nyt Itävallassa.
Sitten se muuttui taas.
No, hetkinen.
Oikealla on upein laakso, jonka olen ikinä nähnyt.
Vasemmalla -
on Irlanti.
Tiedän, mitä kävi.
Jumala oli luonut maailman muut maat -
ja tullut aakkosten loppuun. Hän tuli Z:hen, Zimbabween.
Hän ajatteli: "No niin. Tästä tulee paras työni.
Tästä tulee parhaimmat hittini."
"Your Song", "Tiny Dancer" ja "Bennie and the Jets".
Maisema on upea.
Ja se muuttuu jatkuvasti.
Surullista kyllä, en voinut katsoa maisemia matalasta Capristani,
koska piti keskittyä tien pintaan.
Ammattilaisissa ei muistaakseni ajettu Capreilla näin.
Se oli eloisampaa.
Nautin tästä. Tämä on hauskaa. Tätä haluan tehdä.
Luoja, katsokaa tuota.
Minulla ei ollut Hammondin ongelmia,
koska pikku Lanciani oli ollut järkevä valinta.
Tämä on ihanteellinen auto Afrikan kuoppaisille teille.
Koska moottori on takanani, ei ole kardaaniakselia.
Ei ole pakoputkia.
Ei ole mitään tien pintaan tarttuvaa.
Siksi pystyinkin painamaan kunnioitettavaa vauhtia,
kunnes jokin kuitenkin tarttui tien pintaan.
Voi helvetti. Se oli iso.
Mikä tuo on?
Nämä ovat Lancian osia.
Riemukasta!
Kiitos. Tarvitsin noita. Noita tarvitsen.
Kiitos.
Etkö halua, että menemme...
Edessä ei ole nähtävää.
Ei, koska etuosaa ei ole.
Tarvitsen vain nämä ja pikaliimaa.
Telttailemme illalla. Ei ole muuta tekemistä -
kuin liimata auto kasaan taas.
Me jatkoimme eteenpäin.
Luoja.
Peukalo melkein murtui.
Ja sitten, taas kerran, lopetimme eteenpäin jatkamisen.
Voi ei.
Pakoputkeni taisi irrota taas.
Onko hieman ongelmia?
Tuo on jatkettu pakoputkisto.
-Niin. -Outo. Hyvin matala.
Tuo osuu maahan, jos et varo.
Mikset voi ajaa tietä pitkin kuten me muut?
En voi ajaa, kun se on noin. Se pitää poistaa.
Piristytkö, jos soitamme Capri-musaa?
Mark One Ford Capri
Minulla on kaikki tarvittava paitsi pakoputki.
Tarvitsen 11-millisen kiintoavaimen.
Hetkinen. Minulla on antibiootteja -
vanhaan vaivaan.
-En tarvitse... -Hoidan tämän.
Bernie Taupinin omaelämäkerta.
Se on kuulemma hyvä.
On. Luen sitä. Auttaisiko se?
En usko, että auttaisi.
Sanon 11 taas. 11-millinen kiintoavain.
On erityisen ärsyttävää, että auto oli loistavassa kunnossa,
-kun ostin sen. -Kyllä.
-Aidosti. -Se Rimac oli myös.
-Isku vyön alle. Hemmetin hyvä. -Se oli hieman tylyä.
Mutta en voi kieltää. Se on totta. Se oli siihen asti.
Innokkaina pääsemään vuoren huipulle ennen iltaa -
jätimme kollegamme jälkeen.
Jos Richard Hammond olisi kerrostalo, hän saisi purkutuomion.
Saatana! Onnistu nyt!
Kauempana edessä nousu alkoi olla niin jyrkkä,
että sitä harkitsisi kahdesti Land Roverilla,
hauraasta italialaisesta urheiluautosta puhumattakaan.
Älä hemmetti pysähdy nyt.
Me aloitimme 1 800 metristä.
Nyt korkeutta lienee 2 400 metriä.
En saa tätä edes kakkoselle.
Niin jyrkkää.
Asian ydin on, että jos ajaa hellittämättä ylämäkeen -
ykkösvaihteella -
Afrikan kesän alussa,
auto luultavasti ylikuumenee, ja se on rankkaa.
Voi luoja.
No niin. Korjasin sen.
Kun puhun korjaamisesta, iso osa siitä...
Anteeksi.
Olemme taas tien päällä, Essex.
Mennään.
Pääsen leiriin illalla.
Voimme jutella siitä, että olitte väärässä.
Kun Hammondilta jäi taas auringonlasku väliin,
James ja minä pääsimme vuoren huipulle ja päätimme taas,
että sai riittää siltä päivältä.
-Kippis. -Kippis.
Tämä on hyvää.
Nautittuani virkistävän kultaisen hetken oluen -
aloin taas koota Lancian kasvoja.
Kuin katsoisi koiraa opettelemassa korttitemppua.
Vähän liimaa, niin se on aivan kuin uusi.
Kun Hammond saapui leiripaikalle,
oli täysin pimeää.
Tuo on surkea saapuminen.
Luulisi 22 vuoden jälkeen, että osaamme tehdä sen.
Mutta ei. Siinä hän tulee.
Puolitoista ajovaloa.
Essex on täällä.
Hammond ei kuitenkaan ollut ainoa, jolla oli ongelmia.
Vietittekö mukavaa hetkeä?
Ei, en vietä mukavaa hetkeä.
Hän liimasi sormensa pöytään.
Liimasin itseni pöytään pikaliimalla.
Miten ajat Lancia Montecarloa -
sormi liimattuna pöytään?
Liimaatko... Ai, ymmärrän.
Voisi vetää partahöylän terällä sormen ja pöydän välistä.
-Riskialtista. -Voiko?
Voi, mutta varovasti. Teenkö sen puolestasi?
James, hän liimasi sormenpäänsä.
-Ei. No, sormenjäljen. -Vain sormenpään.
Jos sen katkaisee ekasta nivelestä...
Kiitos, Hammond.
Ymmärsinkö väärin?
Siihen kiinnitetään kynä.
-Kiva. -On aina kynä mukana.
-Tai pullonavaaja. -Niin.
-Olisit onnellisin... -En kuuntele teitä.
-En kuuntele. -Vaihdetaan se korkkiruuviin.
-Nivelavaaja. -Loistavaa.
Plop!
Liimasin ensimmäistä kertaa jotain johonkin.
Onnistuneesti.
Saan tämän irti. Voitteko leikata jo?
Joo, voin leikata.
Kiintoisaa.
Anna se minulle.
Se on Mark Salmonin uusi veitsi. Hän on hyvin ylpeä siitä.
-Minua ei kiinnosta... -Todella terävä.
Hyvä. Kuinka terävä...
Kyllä, se on.
Tämä toimii.
Näytämmekö maalaukselta -
isohattuisista liikemiehistä?
-Se toimii. -Mitä?
-Katsokaa. -Traileriin.
Tämä tulee traileriin.
-Katsokaa. -Sillä lailla.
Aikuinen mies sai sormensa irti pöydästä.
Mark, liimasin veitsesi pöytään.
Seuraavana aamuna, teltassa vietetyn kamalan ja kylmän yön jälkeen,
esittelin ylpeänä työni laatua.
Katsokaa, kuinka hyvää työtä olen tehnyt.
Luulin, että ostit uuden osan.
Missä korjauskohta on?
-Sen pidikkeet... -Niin?
...ovat rikki.
Pitää löytää paikka, josta voin ostaa -
uudet pidikkeet ja pultteja,
jotta saan sen taas kiinni.
Minun pitäisi pyytää anteeksi, koska autoni on hieman tylsä.
Muut viettävät iltansa kiinnittäen pakoputkia takaisin -
ja tekemällä puskurista palapeliä.
Minä voin vain puhdistaa omaani vähän.
Ainakin menimme nyt alamäkeen.
Ja pian asiat muuttuivat vielä paremmiksi.
Kyllä vain. Katsokaa tätä.
Katsokaa sitä.
Jumala on olemassa.
Ja Jumala antoi asfalttia.
Se on hyvä, koska nyt voimme katsoa...
Miksi pyyhkijäni menivät päälle?
Tämä tarkoitti, että olimme ylittäneet Irlannin Alpit -
ja saapuneet oikeaan Afrikkaan.
Maasto on muuttunut taas täysin.
Katsokaa tuota.
Jestas, että on kaunista.
Star Trekin lavasteet.
Katsokaa tuota punakukkaista akaasiaa.
Sitten näimme jotain vielä parempaa.
Pidän romuttamoista.
Pysähdyimme katsomaan, löytyisikö tarvitsemiamme varaosia.
Mutta pian kaikki aarteet veivät huomiomme.
Tämä on hyvä autoilutietomme koe.
Onko tuon takana Cresta?
Kai Cresta shooting brake.
Shooting brake?
Sitä nimeä äitini käytti niistä.
Missä erikoisjaksossa ajoit tällaisella?
-Boliviassa. Jiihaa! Muistan... -Hän muistaa jotain.
Tuo kannattaa oikeasti restauroida.
-Se on upea. -Katsokaa tätä.
Austin Cambridge.
Niin todellakin on. Siinä on kirjoitusta. Onko se RSR?
Eli silloin tämä oli Rhodesia.
-Etelä-Rhodesia. -Sitäkö se tarkoittaa?
Pitkään poissa ajosta.
On ollut siinä kauan.
Yritätkö saada tämän kulkemaan?
-Yritän. -Niinkö?
Melkein valmis.
-Lykkyä tykö. -Lähes valmis.
Joo, lähes valmis.
Voitte pitää tätä vitsinä.
Eniten myydyin auto Zimbabwessa 60-luvulla -
oli ranskalainen.
Nelonen.
-Renault. -Renault 4.
-Tuolla on yksi. -Tuolla.
Niin, Renault 4.
Mikä viidenneksi myydyin oli?
Ei kai sinun Lancia Montecarlosi?
-Lähellä. -Varmasti Alfa Romeo.
-Alfa Romeo Giulia. -Kyllä.
Niitä tehtiin täällä.
-Etelä-Afrikassa. -Aivan.
Ystäväni isä johti Ford-tehdasta Hararessa,
ja he salakuljettivat Alfan osia Etelä-Afrikasta.
He rakensivat Alfoja Fordin tehtaalla ja myivät ne.
Alfoinako?
Niin, Alfoina.
Samaa tehtiin ranskalaisissa tehtaissa täällä.
Täällä kulki Alfa Romeoita, joista Alfa Romeo ei tiennyt.
Korinumerot olisivat väärin.
Ei ollut korinumeroita.
Kunhan sanon.
Ärsyttävää kyllä romuttamolla ei ollut Lancia Montecarlon puskurinkiinnikkeitä -
eikä pakoputken kiinnikkeitä vm. 1974 Capri GXL:ään.
Hammond päätti siis taas tyriä korjauksen,
kun minä irrotin Montecarloni katon.
Ilmastointi on hyödytön. Minä paistun.
Sisällä on kuin Kalkutan vankityrmässä.
Ei noin voi sanoa.
-Miksi ei? -Ei vain voi.
Jos vastustat sitä, että sanon Kalkutan...
En. Kunhan sanon.
Et sinä.
Puhun katsojille.
Jos joku haluaa kirjoittaa vastustavansa sitä,
siitä vain. Olen poissa. Minulle riitti.
-Vedätkö kahvasta taas? -Valitse.
Se on 0800-hittoon painu.
Hittoon painu? Sitten kuulet nauhoitetun viestin:
-"Emme arvosta puheluasi." -Niin. "Se ei ole tärkeä."
"Sinun puhelusi..."
Vedä kahvasta taas, koska täällä on toinen salpa.
-Tästäkö? -Niin.
-Katso! Koko vehje hajosi. -Sillä lailla.
Miten sait... Mitä sitten tapahtuu?
No, luulen...
Miksi tuo osa...
Se ei... Tuon pääty.
15 MINUUTTIA MYÖHEMMIN
Miksi tuo osa irtoaa?
-Kiinnittyvätkö nämä? -Hetki.
-Jos tuo menee... -Meneekö tämä alle?
Menee.
-Noinko? -Kyllä.
Lopeta. Ymmärrän.
-Ei. Mutta lähes. -Ei. Mutta ehkä.
-Sillä lailla. -Luuletko, että se on...
-Kyllä. -Ja vain 24 minuutissa -
teimme Lancia Montecarlosta avoauton.
James, kiitos avustasi.
Sitten juorusimme kollegastamme.
Kapteeni Pakoputki.
Hän ilmeisesti yrittää laittaa suorat pakoputket.
-Oikeastiko? -Auton sivusta.
Periaatteessa savupiiput kuin Kenworthin rekassa.
Minulla on ehdotus.
-Jätetään hänet. -Täsmälleen.
En myöskään pidä tatuoiduista.
Aikuiset miehet piirtelevät itseensä.
Huomasin, että se on hänen ohjelmansa nimi.
The Smallest Cog, televisiossa.
Entä jos se lopetetaan?
Mitä jos minulla olisi Top Gear -
-tatuoituna käteeni? -Aivan.
Pitää ruksata se yli ja kirjoittaa:
"Esitän Buttonsia Swindonin Wyvernissa."
-Mitä hän pian tekee. -Työlästä.
-Buttons. -Tai ehkä vain Buttons. Niin.
-Sen voisi laittaa tähän. -Buttons.
Tämän jälkeen Tulevaisuuden joulun haamut lähtivät.
-Nähdään, Hammonds. -Joo. Heippa.
Mukavaa matkaa.
Kun Hammond paukutteli sydämensä kyllyydestä,
James ja minä suuntasimme pääkaupunki Harareen.
NYANGAN KANSALLISPUISTO
Ja nyt asfaltilla saavuimme sinne nopeasti.
Jään kaipaamaan ajoa tällaisissa kaupungeissa.
Ne ovat värikkäitä ja hauskoja.
Katso tuota poliisia, James.
Katso tätä. Hän on upea.
Vaikuttaako hän yhtään liikenteeseen?
Ei, mutta hän piristää kaikkia valtavasti.
Suunnatessamme keskustaan huomasimme suuren torin.
Jessus. Tämä on valtava.
Selvä.
Ja pian sain idean.
Koska työskentelemme yhdessä viimeistä kertaa,
yritetäänkö auttaa Richard Hammondia -
ostamalla hänelle pakoputki hänen autoonsa?
Hyvä on. Mikä ettei?
Ostamisen nopeuttamiseksi käynnistin toisen muutoksen.
Auton kuulutuslaitteiston.
Onko kenelläkään pakoputkea Ford Capriin?
Mark One 3-litrainen GXL.
Vasemmalla pakoputket.
Kyllä vain.
Sopiiko yksikään Mark One V6 GXL:ään?
Oletettavasti yhtä hyvin kuin nykyiset.
Siitä puheen ollen monta kilometriä takanapäin...
Kuin hansikas.
Poikittain. Kyllä.
Kuulostaa paremmalta.
Teiden soturi tulossa. Kyllä vain!
Jalkauduimme etsimään pakoputkea.
LAAKEREITA
Iskunvaimenninkauppa. Katso. Iskunvaimentimia ja jousia.
Perävaloja.
Nimenne ovat lehdessä.
Olette lehdessä.
-Voi paska. -Olemme lehdessä.
Etusivulla.
POJAT OVAT KAUPUNGISSA...
Olemme etusivun uutinen.
"Top Gearin legendat."
-Tuossa, katso. -Tässä olemme taas.
Tässä se lukee.
"Supertähdet loivat maineensa Top Gearissä -
ja tyrivät sen."
"Maailman tunnetuimmat ihmiset,
mitä tulee autoiluun televisiossa."
-Kapea ala. -Hieman.
Tämä alkaa olla lupaavampaa.
Voi kai sanoa,
että jos kollegamme olisi tiennyt pakoputkiostoksistamme,
hän olisi ollut kiitollinen.
No niin. Puhun suoraan. Sain tarpeekseni.
Pimeys oli laskeutunut, kun saavuin rauhalliseen boutique-hotelliimme.
Kaverit.
-Hyvää työtä. -Oliko kamala päivä?
-Olut sinulle. -Kiitos.
Mutta mikä vielä tärkeämpää...
Kyllä, osat ovat oikeat. Katso.
GXL:ään.
-Se on GXL:ään, ei GT:hen. -En halua...
-Jos tämä on julma vitsi... -Ei.
-Aito. -Oikeastiko?
Voi luoja.
-Miettikää, mitä se tarkoittaa. -Kosketa.
-Hiljaisuutta. -Et saa nukkua tänä yönä.
En välitä.
Eikä tämä siihen lopu.
-Mitä? -Se ei lopu siihen.
Tämä on nyt noloa, mutta olen kiitollinen.
Hyvänen aika.
Hyvänen aika!
-Se on takaspoileri. -Ei mikä hyvänsä.
Richard Grantin takaspoileri. Muistatko ne?
-Näyttelijänkö? -Ei.
Siinäpä se. Richard Grantin spoilereita -
oli XR2:ssa 70- ja 80-luvuilla.
Richard E. Grant teki Onnen kiertolaiset.
-Niin teki. -Niin teki.
Sitten hän perusti autotarvikeyhtiön.
E jäi pois, jottei näyttelijän ura vahingoittuisi.
R GRANTIN SPOILERIT
Nämä ovat aidosti upeita uutisia.
-Olen onnellinen. -Voit asentaa sen tänään.
Hävettää, kun en ostanut teille mitään.
-Et tietenkään. -En ostanut lahjoja.
Milloin te kaksi olette ostaneet minulle...
Ostit paskan öljymaalauksen Vietnamissa.
Se oli ihana.
Paska. Sinä et ole ostanut mitään.
-Enkö ole? -Et ikinä.
Enkö ole ostanut lahjaa?
Ostin sinulle kaljuunan Vietnamissa -
moottoripyöräsi taakse. Ja hänelle...
Sinä iltana kiillotimme automme,
teimme tarpeelliset korjaukset...
Ja tapasimme aamiaisella, jollaista hra Wilman ei ikinä tarjonnut.
-Onko tuo kahvini? -On.
-Tilasitko minulle kahvia? -Joo.
Se on lähes lahja.
Hei.
Mitä?
-Kävin baarissa eilen. -Niin.
Puhuin yhden miehen kanssa ja ostin häneltä tämän.
-Mitä se on? -Hopeaa.
Aitoa hopeaa.
-Onko? -Hippuja. Kyllä.
-60 senttiä gramma. -Näytä.
Asia on niin, että olemme ajaneet maan pinnalla,
jossa on hedelmiä, viljaa ja muuta.
-Niin. -Afrikan vilja-aitta.
Jos kaivaa...
Kultaa, hopeaa, mangaania, litiumia,
timantteja, hiiltä ja rautamalmia.
Sitä istuttaa pellon, jotta saa teetä, ananaksia,
banaaneja tai mitä lie,
-ja saakin timantteja ja litiumia. -Jalokiviä?
Niin, jalokiviä, litiumia ja kobolttia pursuaa ulos.
Minä ajattelin,
että matkoilta tuodaan aina tyhmiä matkamuistoja.
Paskan hölynpölyn sijaan -
miksei osteta hopeaa?
-60 senttiä! -60 senttiä gramma.
Ryntäsimme heti kaupunkiin ostoksille.
ASEITA
Annoimme palaa.
KORUJA JA KOSMETIIKKAA
Tässä on 45 kiloa hopeaa.
Paras matkamuisto ikinä.
Olisimme voineet viedä kamalan maalauksen.
Painojakaumani muuttuu tästä.
Totta puhuen.
Tämä lisää siipeni tuomaa pitoa.
Yritän laskea, paljonko se maksoi.
-Ei paljoa. -Gramma on 60 senttiä.
Niin.
Saimme paljousalennuksen. Sain tämän vaihtorahana.
Maksoin dollareilla.
Mikä se on?
50 miljoonaa?
50 MILJOONAA
50 miljoonaa dollaria. Heidän hyperinflaationsa -
-oli miljoona prosenttia. -Jotain sellaista.
Yhdessä vaiheessa 50 miljoonan seteli -
oli halvempi pepun pyyhkimiseen -
kuin pala vessapaperia.
Koska se oli arvokkaampaa?
Siksi kun tilattiin kahvia,
se maksettiin heti -
eikä juomisen jälkeen, koska hinta olisi noussut.
Se siitä.
Ei enää talousasioita.
-Meillä on 45 kiloa hopeaa... -Niin.
...ja 50 miljoonaa dollaria.
Hyvin menee.
Käynnistettyämme täysin korjatut hopeakoneemme -
lähdimme kaupungista -
aika vakuuttuneina siitä, ettei maailmasta löydy parempaa puistokatua.
Nuo lilat puut ovat henkeäsalpaavia.
-Ovatko nämä jakarandoja? -Ovat ne.
Katsokaa tuota. Ne ovat kauniita.
Katsokaa tätä.
Tämä on kaunein puiden reunustama katu, jonka olen nähnyt.
Jeremyn vastuulla oli lukea karttaa.
Me lähdimme länteen aika loistavaa asfalttitietä pitkin.
Tie on hyvä. Maisema on hyvä. Asiat ovat hyvin.
YLITYSPAIKKA
Tuntikausien ajan matka oli ongelmaton.
Matkanteko jatkui ongelmattomana, kunnes pysähdyin katsomaan karttaa.
Sitten se ei enää ollut ongelmatonta.
-Hitto. -Miksi pysähdyit?
-Hyviä uutisia. -Kerro.
Oikein hyviä uutisia.
Tiedän, millä tiellä olemme.
On huonojakin uutisia.
-Niin? -Se on väärä tie.
-Mitä tapahtui? -Tie on väärä.
Kuka sanoi tietävänsä reitin?
Olin...
-Et sinä, en minä. -Toinen ääni.
-En minä. -Juututte siihen,
-kuka kääntyi minnekin. -Se olit sinä.
-Sinä. -Se olin minä.
Sait meidät väärällä tielle Hararesta lähtiessä.
Pitäisi mennä länteen.
Menemme pohjoiseen.
-Näytä. -Pitää valita.
Joko palaamme takaisin Harareen asti.
Ei.
Ja käännymme oikealle tielle.
-Selvä. -Tai jos jatkamme pohjoiseen...
-Väärällä tiellä. -Niin.
Jos jatkamme pohjoiseen, tulemme Sambesille.
Se on Sambian raja. Iso joki. Ei voi olla huomaamatta.
Käännytään vasemmalle. Tiedämme menevämme länteen.
Se on totta, koska joki kulkee näin -
ja tie noin.
Se on tilanne.
Tajuttuamme, että tämän tekemisen sijaan -
olimme tehneet näin,
me jatkoimme matkaa.
Ehdimme Sambesille illaksi.
Voisimme leiriytyä sen varrella.
Eikö olisikin siistiä?
Mutta sitten -
asfaltti loppui.
Voi luoja. Ei!
Älä anna olla nimismiehen kiharoita. Luoja. Sitä tämä on.
Kaverit, joelle on nyt 40 mailia.
14 mailia.
Ei, James, 40 mailia, 65 km.
-Niin paljon? -Niin, valitettavasti...
Suurin piirtein kyllä.
Ei. Ne eivät pysy kasassa.
Luoja, se oli tosi paha kohta.
Hetki, minähän pysähdyn.
Kaverit, autoni hajoaa.
Ei hätää. Omani on kunnossa.
Voi ei, haistan bensan.
Ensimmäiseksi pitää pukea valkoista,
koska sininen ja musta houkuttelevat tsetsekärpäsiä.
Voi paska.
Bensani valuu ulos.
Voi ei. Huono homma.
Tämä on polttoaineletku, ja tämä on polttoainetta.
Se on sinun... Kiitos.
-No... -Voisin todella...
Valuuko bensa kuumasta autosta?
-Valuu. -Onko tämä hyvä idea?
-On. -Selvä.
Haluaisiko toinen teistä pitää sormea tässä?
-Eipä juuri. -Ei.
Yritä selittää, jotta ymmärrän, mitä...
Se irtosi. Tämä letku bensatankista -
moottoriin menee tuonne.
On siis oltava letku...
Onko se katkennut?
-Ei, se irtosi. -Miksi autat häntä?
Jos Hammond ei selviydy, emme näe häntä Buttonsina -
-näytelmässä. -Älä viitsi!
Lopettakaa tuo Buttons-juttu.
Ehei, emme lopeta.
Montako vuotta menee, ennen kuin hän on Buttons -
-Swindonin Wyvernissa? -Vuosi.
Ei, hänen ylpeytensä -
riittää kestämään kaksi vuotta.
Tämä julkaistaan vuonna 2024.
-Niin. -Eli vuonna 2025,
ehkä Guildfordissa.
Olen aivan bensassa.
Guildford on iso teatteri.
Niin on. Swindonin Wyvernissa -
-hän esiintyy. -200 ihmistä.
Esiintyjät ovat seuraavat. Ainsley Harriott,
Laurence Llewelyn-Bowen, Julian Clary ja Hammond.
-Paljon tähtiä. -Gloria Hunniford ja...
Pohjalla:
-Richard Hammond Buttonsina! -Buttonsina!
Loistavan uransa jälkeen -
-maailmalla. -Emme sanoneet TV:n Richard Hammond.
Hän on tehnyt riittävästi ohjelmia -
ollakseen TV:n Richard Hammond.
Me tulemme katsomaan sinua.
Aion sanoa...
Ensi-illassa on kaksi vanhaa herrasmiestä -
-eturivissä. -Ei, vaan joka ilta.
Inhoan pantomiimia, mutta sinne menen.
Mieti Premier Innin pisteitä, jotka saat.
-Luoja. -Sunnuntain aamunäytökseen -
voi nauttia grillibuffetin.
Koska tämä tuskin olisi viimeinen kerta -
hajonneen Caprin luona,
menin pukemaan tsetsekärpäsiä karkottavan paitani.
Matala putki tähän.
Ja sitten huomasin jotain aluskasvillisuudessa.
Kappas vain.
Löysin konepellin koristeen, kaverit.
Muistatteko vanhan Lancian?
-Katsokaa. -Se on loistava.
Niinpä.
Lopulta Buttons oli taas tien päällä.
Tarkistan bensamittarin. Menetin aika paljon.
Kun matkaa oli 50 km jäljellä, kiharoista tuli niin pahoja,
että ne alkoivat tehdä tuhoa normaalisti luodinkestävään Stagiin.
Pyyhkijät käynnistyivät omia aikojaan.
Lopettakaa, pyyhkijät!
Lopettakaa pyyhkiminen, senkin tyhmät kumipaskiaiset!
Aivan kuin nimismiehen kiharat, arkkivihollisemme 20 vuoden ajalta,
olisivat tienneet, että oli viimeinen tilaisuus murtaa meidät.
Se on täysillä. Mitä helvettiä tapahtuu?
En hallitse kaasutinta.
Jalkani ei ole kaasupolkimella,
mutta ajamme vain.
Nostan kaasupoljinta jalalla.
Tämä on alkanut hajottaa Lanciaani kunnolla.
Ja minua. Voi luoja.
Voi ei!
Korkeasta iästään huolimatta automme pysyivät kasassa, kunnes lopulta -
saavuimme Sambesin rannalle...
Voi luoja.
...missä luontoäiti oli järjestänyt aikamoisen vastaanoton.
Ei hullumpi paikka.
Illallisen jälkeen söimme hyvää jälkiruokaa.
Juustokakkua.
Ja koska olimme Zimbabwessa...
Haluaisitteko kultaa siihen?
-Kyllä kiitos. -Haluaisin.
Ostin sen Hararessa.
Hienoa on, että seuraavana päivänä pusaa kultaisen pökäleen,
ja siitä on tullut arvokas.
Tämä on tuhlailevaa. Kiitti, Hammond.
-Olen nyt arvokkaampi. -May?
-Kyllä kiitos. -Jos asiaa ajattelee,
täällä kasvatetaan kaikkea. Sitten kaivetaan kuoppa -
jälkiruokaa varten, joka on kultaa.
Sain siitä idean.
Sulatetaanko hopeamme,
niin voimme tehdä lahjoja kotiin vietäväksi?
Matkamuistohopeastako?
Tehdään muotti.
Ehdotatko askartelua?
No, mitä muuta voimme tehdä? Kello on 20 yli kuusi.
-Juominen menee hyvin. -Niin menee,
mutta lopulta painit paviaanin kanssa.
Teet aina sellaista.
Syvän ilon tunteen vallassa -
James rakensi nopeasti kaiken tarvittavan hopean sulattamiseen.
Hän on viktoriaaninen.
-Hyvin onnellinen. -Todella.
Kahden pienen drinkin jälkeen -
asiat näyttivät hyvältä.
Sillä lailla, kaverit.
-Katsokaa. -Hittolainen!
Nyt voimme tehdä mitä vain, jonka voimme valaa.
-Niin. Tehdään kuoppa johonkin. -Niin.
Kaadetaan tuo sisään, annetaan jähmettyä.
Sitten saa hopeisen esineen.
Aivan. Antaa mennä.
Ryhdytään töihin.
Korjaan kaasuttimeni -
ja sitten teen jotain hopeista.
Ei. Teen muotin, laitan hopean siihen ja annan jähmettyä.
-Aivan. -Kun se jähmettyy,
korjaan kaasuvivun.
Tervetuloa järjestäytyneen ajattelun maailmaan.
Seuraavana aamuna Sambesin rannoilla oli monia eri eläimiä -
ja Roger Moore.
-Onko tuo teetetty? -Jep.
-Kenen mitoilla? -Jon Bon Jovin.
Olin hieman kunnianhimoinen.
Kun lääkäri kysyy:
"Paljonko alkoholia juot?" tai joku kysyy:
"Mitkä mittasi ovat?"
"Vyötärö 75 senttiä, rinta 100 senttiä." Valehtelin.
Huomasitko, mitä hän on tehnyt?
-Mitä? -Prameat napit.
Napit, kyllä. Hän totuttelee rooliin.
Ei juututa hänen pukeutumismokaansa.
Eikö olekin upea?
Teitkö tuon hopeastasi?
-Kyllä. -Se on hätkähdyttävä.
Miksihän kukaan ei ole tehnyt tuota aiemmin?
Puhdasta hopeaa oleva rattisi -
maksaa 900 000 puntaa lisää.
Se näyttää aika siistiltä.
Loistosta puheen ollen, konepellin koriste.
Mutta se ei ole konepellillä.
Ei ole, mutta se on konepelti.
Tämä on takana. Onko se moottorisuojan,
ei konepellin koriste?
Ei voi sanoa moottorisuojakoriste.
Se on hieno. Pidän siitä.
-Upea. -Loistava.
Se on väärässä päässä.
Tuo on impala Montecarlossa. Olen periaatteessa Chevrolet-mainos.
Eikö olekin outoa, missä meistä on järkeä?
-Mitä? -Tuossa ei.
-Näin sen, kun katsoin ylös. -Katsokaa sitä. Tulkaa.
Stuart Little -spoileri.
Leveys. Ei ollut enempää hopeaa.
Se on aika... Se on Stuart Little -spoileri.
Nyt meillä on hopeakoristeet -
autoissamme. Voinko ehdottaa jotain?
Pidetään joki oikealla.
Ei ole vaikea navigoida.
Se ei ole ongelma tänään.
-Tiedämme menevämme länteen. -Kyllä.
Jos menemme länteen, tulemme Zimbabwen toiselle laidalle.
Ja näytämme samalla hyvältä.
Iso luisu.
Iso luisu Sambesilla.
Ehkä viimeinen luisuni televisiossa.
Se on outoa, kun sitä ajattelee,
koska kaikki tekevät kaiken -
viimeistä kertaa jossain vaiheessa.
Viimeinen kerta, kun sukeltaa veneestä, potkaisee jalkapalloa -
tai harrastaa seksiä,
mutta sitä tehdessään ei tiedä -
sen olevan viimeinen kerta.
Muistan siis tuon luisun.
Eloisan aamuajon jälkeen -
palasimme asfaltille,
jossa oli keltaiset viivat ja kaikkea.
Tämä on kuin Stelviosola.
Onpa tie.
Ja pikkuinen Montecarlo antoi mennä.
Olen sanonut aiemmin, että jos Afrikkaa pitää tutkia,
se pitää ehdottomasti tehdä Lancialla.
Vaihde lähti päältä.
Luoja, se on taas päällä.
Mukavaa pauketta takaa. Kuuletteko?
Ihana ääni.
Ettekä te nuoret sähköautoinenne -
kuule sitä ikinä.
On monia syitä, miksi lopetamme tämän sarjan.
Minulle yksi tärkeimmistä on,
etteivät sähköautot kiinnosta minua.
Ne ovat kodinkoneita. Kuin pesukoneita -
ja mikroaaltouuneja. Ei niitä voi arvioida.
Ei niistä voi nauttia.
Ne ovat aivan paskoja.
Kaverit, tein jotain ensi kertaa elämässäni.
Masturboit televisiossa?
Ei, pahempaa. Puin verkkoselkäiset ajohanskat.
Miksi teit niin?
Hopeinen rattini on hieno,
mutta aurinko tekee sen kuumaksi.
Jatkoimme ihanalla tiellä ajamista,
kunnes ihana tie yhtäkkiä loppui.
Senkin täysi ääliö.
Se on järvi.
-Niin. -Onko?
-Näin sen... -Vitsailet.
Näin sen kartalla.
Oletin, että tie kiertäisi sen, muttei kierrä.
-Miksei tie kierrä sitä? -Luoja.
Hetkinen. Ajoit väärin Hararessa.
Valitsit väärän tien.
-Niin. -Valitsit kahdesta väärän.
Sitten pakotit meidät jatkamaan.
Viimeinen pätkä oli kuin Nürburgring.
Kiva pätkä lopussa, mutta se osoittautui koko tien lopuksi.
Emme voi kääntyä oikeaan, koska tuolla on Sambia.
-Niin. -Ei voi ajaa vasempaan.
-Ei ole... -Ei ole tietä.
-Niin.
Siispä -
-kellumme yli. -Älä ole naurett...
Olemme tehneet riittävästi autoveneitä, veneautoja,
-lauttoja... -Emme rakenna veneitä.
-Se ei ikinä toimi. -Ei.
-Parempi idea. Ostetaan vene.
Ostetaan kolme.
Autot mukaan.
-Juuri niin. -Ostetaan veneet?
-Heillä on veneitä. Katsokaa. -Ne ovat ihmisten.
Ostamme ne. Minulla on rahaa.
-10 biljoonaa. 50 miljardia? -Mikä ettei?
Minullakin on 50 miljardia.
Sata miljardia. 350 miljardia.
400 miljardia.
10 biljoonaa, 400 miljardia ja 20.
Tämä on aivan idioottimaista.
No niin, veneen osto.
VENEITÄ MYYTÄVÄNÄ
Pengottuamme aamun paikallisia venekauppoja -
kokoonnuimme ostostemme kera.
James valitsi vanhan sardiininkalastusaluksen.
Minä ostin vesiviistoperän,
ja Jeremy osti tietenkin kelluvan baarikaapin.
Ostit baarin.
-Se on myös komentosilta. -Ymmärrän.
Tätä ohjataan baarista.
Kun autot oli lastattu...
-Jeremy! -...kokoonnuimme HMS Sardiinille -
puhumaan kartasta.
Onko tuo merikartta?
Ei, vaan tiekartta.
Menemme merelle tiekartalla.
-Tuossa on järvi. -Niin.
Menemme...
Mitä?
-Tuossa on järvi. -Niin on.
-Mikä tuo on? -Voi hemmetti.
Siinä on loput.
Niin.
Tämän verran tuohon.
Selvä.
Noin 290 km.
Se on 280 km.
Eihän se sitten haittaa.
Onneksi viimeiset 10 km jäävät pois.
Tämä on maailman suurin tekojärvi.
Olen pahoillani. En katsonut. Minä vain...
-Näette ongelman. -Niin, mutta...
Ajoimme koko matkan. Käytin tätä puolta.
Ei, Jeremy. Me näemme ongelman.
-Niin. -Se osoittaa karttaa.
-Kartta on tarkka. -Se on ongelmaton.
Et katsonut toista puolta.
Se oli taiteltu niin, ettei nähnyt.
Kuinka nopea veneesi on?
En tiedä vielä, muttei kai nopea.
Luultavasti reipas kävelyvauhti.
Jos ne kulkevat kymmentä solmua,
-mitä epäilen... -Sanotaan 15 km/h.
Se tekee 18 tuntia.
Yön yli.
Niin.
Tutkin vähän lisää,
eikä sekään ollut hyvä siirto.
Tilanne pahenee.
Miten niin?
Arvatkaa järven krokotiilien määrä.
En tiedä.
100 - 250 000.
Krokotiilejako?
Kaksi viikkoa sitten ammuttiin ihmissyöjäkrokotiili.
Haluaisitteko nähdä?
-Jessus, se on... -Katsokaa sitä.
En tiennyt noin suuriksi.
Se söisi veneen.
Krokotiilit tappavat keskimäärin 47 ihmistä vuodessa.
Täällä ei ole alunperinkään montaa ihmistä.
VAROKAA KROKOTIILEJA
Sen synkän huomion myötä -
lähdimme matkaan...
HMS Lärvit on matkalla.
...järven asukkaiden valvovien silmien alla.
En ajattele tätä vetenä, vaan kiinteänä krokotiilimöykkynä.
No niin. Turvatarkastukset tehty.
Tulee vain yksi tehtävä mieleen.
Jeremy taisi jo kaataa itselleen drinkin.
Hra Hidas ajaa HMS Ekoa.
Onpa hitonmoinen meteli.
On erikoista ajatella, että vuonna 1955 -
tätä ei ollut. Se oli vain normaalia Afrikkaa.
Britit tulivat ja sanoivat: "Rakennamme padon -
Sambesin poikki,
jotta saadaan vesivoimaa Sambiaan ja Zimbabween."
Tämä oli tulos.
Maailman suurin tekojärvi.
Olemme tehneet tyhmiä asioita, mutta tästä minä todella nautin.
Seilaan baarilla Lancia kyydissä.
Ja minulla on paljon juotavaa.
Itse asiassa niin paljon, että kutsuin Buttonsin ja Greta Thunbergin kylään -
jakamaan työtaakkaa.
-Näyttää hyvältä. -Hyvät herrat,
minulla on laaja valikoima juomia 70-luvulta,
myös paljon kaivattu Galliano.
-Kiva. -Ihanaa. Paluu menneisyyteen.
-Gin tonic? -Se maistuisi.
Tulossa. Ja arvaan, että teille chablista.
Kiitos.
Jäätä ja kultasiivu?
Se olisi ihanaa.
Jos tuohon veteen menee,
joutuu krokotiilin syömäksi.
-Niin. -Jep.
Ei tule mieleen kuolemaa, josta nauttisin vähemmän.
Niin, kyse ei ole tuskasta... No, ei.
Kyse on kyllä tuskasta.
-Nöyryytyksestä. -Sen häpeästä.
Krokotiili tulee. Sinä roikotat jalkojasi vedessä -
ja mietit elämää täynnä toivoa, odotuksia, rakkautta, unelmia -
ja ajatuksia universumista. Kroko sanoo:
"Syön tuon." Pam! Kuollut.
Baarin maapähkinät.
Juo drinkin ystävien kanssa, näkee maapähkinät,
ottaa pari pähkinää ja...
-Vähän enemmän. -Sitä sinä olet.
Asiaa pahentaa se, että krokotiili on esihistoriallinen.
Se oli siis T. rexin kaveri.
Se on 250 miljoonaa vuotta vanha -
ja ihmiskunta on 250 tai 200 000.
Ja sivilisaatio on vain noin 6 000 vuotta vanha.
Kaikki ensimmäisistä luolamaalauksista -
nykypäivään evoluution aikajanalla -
on tapahtunut, kun krokotiili on raapinut persettään.
Noin tunnin juomisen, juttelun ja seilaamisen jälkeen,
enimmäkseen juomisen,
keskustelujen taso alkoi laskea hieman.
Minulla on -
kolme neljäsosapulloa vodkaa, puoli pulloa giniä... Ei.
Ei giniä. Mitä se on? En tiedä, en näe.
Se on sekoitebrandyä, ja minulla on myös sekoiteviskiä.
Hammond, veneesi häipyi.
Passini on siinä.
Menenkö?
Teidän pitää lähteä baaristani.
Haluatko mukaan, Hammond, vai jäätkö?
Tämä on ohjattavampi. Ohjaamme tämän omani luo,
ja nousen tästä omaani.
Aivan. Tästä lähtee. Kansainvälinen pelastus.
Ota Caprini kiinni.
Yritän parhaani.
Älä putoa veteen.
Krokotiilit. Varma kuolema.
-Jätin ginin. -Vielä yksi ennen lähtöäsi?
Mielelläni.
Jatkoimme pitkää matkaamme, ja kun pimeys laskeutui,
tajusimme, että meillä oli hieman nälkä.
Saadaksemme illallista James laski sardiiniverkkonsa.
Ja -
ne ovat oikeassa syvyydessä.
Ei väliä, jos ei tule sardiineja vaan muuta kalaa,
mutta haluaisin sardiineja.
Sardiineja pitäisi tulla. Tämä on sardiinivene.
PUOLI TUNTIA MYÖHEMMIN
Sillä lailla.
Hemmetti.
-Näännyn nälkään. -Niin minäkin.
Olen enemmän kuin nälkäinen.
-Perunalastuja, vai mitä? -Niin.
Perunalastuja siis.
Aivan kuin asiat eivät olisi voineet muuttua huonommiksi...
Minulta loppui jää.
Täytimme siis lasimme lämpimällä juomalla.
Ja sen, perunalastujen ja kaihoisien muistojen voimalla -
seilasimme eteenpäin.
Yöstä tulee pitkä.
Ei ekaa kertaa.
Yleensä sanoisin, ettei viimeistä.
Mutta ehkä se onkin.
Älä puhu tuollaisia, Richard.
Onpa ollut työ. Onpa ollut ura.
12 TUNTIA MYÖHEMMIN
Hei.
Yö oli pitkä, erittäin pitkä.
Olen kuuro.
Oli kuitenkin hyviä uutisia.
Pienet siniset pisteet olemme me.
Lähestymme järven päätä.
Ja koska lähestyimme rantaa,
haukkailevat ystävämme saartoivat meidät.
Mikä teki yllättävän viestin ohjaajaltamme -
kameraveneestä vielä hälyttävämmän.
Neil Hammondille. Veneelläsi on ongelma.
Veneesi uppoaa, Hammond.
Hitto! Totta. Ahterisi uppoaa, Hammond.
-Aja rantaan. -Mitä?
Lisää tehoa. Täysi teho.
Vasemmalle. Vasemmalle.
Toista.
Vasemmalle.
Olet kuitenkin ehdottomasti uppoamassa.
Joo, moottorini uppoaa.
Puskemisvauhti.
Pelastit Caprin.
Anteeksi, kuulin vasta moottorin melun takia.
Mitä tapahtui?
Hänen veneensä oli uppoamassa peräpäästä.
Ponttonien takaosa oli veden alla.
Älkää yrittäkö tulla tänne.
Koska painelin täysiä hiekkasärkkien yli -
päästäkseni tänne.
James ja minä saavuimme toiseen paikkaan rannalla.
Tuolla on ramppi.
Kun olimme poistuneet veneistä...
Olen ehdottomasti perillä.
...kutsuin toisen karttakokouksen,
koska sain yön aikana ajatuksen.
-Ylitimme juuri Kariban. -Jep.
Kun ylitämme rajan tässä,
olemme kulkeneet Zimbabwen poikki, mikä oli tavoitteemme.
-Niin. -Ja teimme ohjelman loppuun.
Hyvä me, kolmessa epätodennäköisessä autossamme.
Rajan toisella puolella on kuitenkin Botswana.
Jos kääntää kartan ympäri, minkä opin tekemään...
-Hienoa. Hyvä tekniikka. -Niin.
Tämä on Makgadikgadi. Suolatasanko.
Tuossa on Kubun saari. Sieltä aloitimme.
Siellä teimme ensimmäisen erityisjaksomme 17 vuotta sitten.
Olemme aina sanoneet,
että tämä on yksi lempipaikoistamme, joissa olemme käyneet.
Siellä on apinanleipäpuita.
Haluaisin lopettaa siellä.
Kyllä, aivan.
Ja matkaa on vain -
-noin 190 km. -Hyvä on.
Sopii minulle.
Lopetamme tämän ohjelman täällä.
Ja lopetamme The Grand Tourin tuolla.
Se on loistava idea.
Se on sopiva.
Kun uusi suunnitelma oli sovittu, suuntasimme rajalle -
hyvillä mielin.
TARKASTUSPISTE
Tämä on ihanaa, katsojat. Palasimme kunnon asfaltille.
Aurinko ei ole vielä pääni päällä, joten ratti ei ole kuumentunut.
Tämä on ihana hetki.
Takakontissa!
Pari kilometriä myöhemmin ilo päättyi äkillisesti.
Jessus.
Tästä tulee kuoppahelvetti.
Voi ei! En usko renkaideni selvinneen siitä.
Kuopat, jotka olivat lähes yhtä pahoja kuin Englannissa,
eivät olleet hyvä uutinen porukan hauraimmalle autolle.
Hitto.
Voi paska.
Alan ensi kertaa miettiä vakavasti,
kestääkö tämä auto.
Ja pääseekö se perille.
Hitto!
Taka-akselissa on jokin pahasti vialla.
Kolisee kuin ruokailuvälineet.
Minun pitäisi vilkaista nopeasti -
varmistaakseni, ettei taka-akseli irtoa.
Uutiset autoni alta eivät olleet hyviä.
No niin.
Siinä. Se on yksi iskunvaimentimista.
Tuo pää ei ole enää kiinni.
-Näen ongelman. -Se on siis...
Akselin noustessa...
-Jep. -...tuo nousi -
ja iski reiän koriin.
-Oletko tehnyt reikiä? -Olen.
Pitää ajaa ilman sitä.
Tämä nuori mies sanoo, että hän olisi ostanut -
2,8-litraisen Injectionin,
ei 3-litraista GXL:ää.
-Niinkö? -Joo.
Siinä on kuulemma vahvempi akseli.
Ärsyttävää kyllä, toinenkin iskunvaimennin piti irrottaa.
Ajat siis pelkillä lehtijousilla.
-Niin. -Se on aivan sama -
-kuin keskiajan härkäkärryt. -Niin.
Jeremylle ja minulle se oli paljon viihdyttävämpää -
kuin keskiajan härkäkärryt.
Ajamme kolarin!
Jos haluatte tietää, mitä iskunvaimennin tekee,
se estää autoa tekemästä noin.
Joo, olen yhä mukana.
Brittiedustajana autotrampoliinissa -
on Richard Hammond Ross-on-Wyesta.
Ikävä kyllä Fordin kengurupalloviihde päättyi pian,
koska Zimbabwe muuttui taas,
emmekä nähneet sitä enää.
Voi luoja.
Luoja.
En saa henkeä.
Kaikki on nyt hiilipölyn peitossa.
Olemme nimittäin hiilikaivosalueella.
Siksi puut ja kaikki muukin on mustaa.
Älä nyt.
Jos tämä on tällaista rajalle asti, niin jessus.
Sitten, tukahduttavan pölyn läpi,
näin mahdollisen pelastuksemme.
Tämä tie on sietämätön, eikö niin?
Aika paha. Ei paras.
Veneistä lähdettyämme...
-Niin. -...minut on ravisteltu palasiksi.
Autoni hajoaa palasiksi.
Tuo on myös erityisen tarttuvaa pölyä.
Ja katson tätä.
-Mitä? -Se ei ole kuoppainen.
Ei, se on rautatie.
Miksi emme muuta autojamme kulkemaan kiskoilla?
Olemme tehneet sen aiemmin.
-Niin olemmekin. -Tehty on.
Ketkä muut tyypit voivat sanoa kokemuksesta,
-että se onnistuu? -Teimme sen.
Pitäisi tarkistaa junan aikataulut.
Se on todella tärkeää.
Pitäisi myös löytää paja muutoksia varten.
Tarvitsisimme ison kaupungin -
ja paljon koneita.
Vic Falls ei ole kaukana.
Se ei ole meidän.
Erinomaista.
Jatkakaa. He ovat tyytyväisiä.
Kutsuit paikallisia munapäiksi.
Sanoin häntä mulkkupääksi.
He tulevat hakkaamaan sinut.
Eiväthän.
-Päivää. -Hei kaikille.
Anteeksi, että olemme tiellä.
Perinteinen tervehdys Englannissa.
Ei haittaa. Tämä on kotinne.
-Miten voit? -Kiva tavata.
-Mukava tavata. -Hei.
Kun Kofi Clarkson oli paikannut diplomaattisuhteet,
me lähdimme kiertotielle Victoria Fallsiin.
Ja nyt -
kaikki on liekeissä.
Luoja, kaikki on oikeasti liekeissä.
Hittolainen.
Meillä tosiaan on esteitä tänään.
Kun pääsimme Vic Fallsiin,
aloimme ajatella majoittumista.
Ja koska saita hra Wilman ei ollut mukana...
TERVETULOA VICTORIA FALLS -HOTELLIIN
REKISTERÖITY HOTELLI
MAAILMAN PARHAAT HOTELLIT
-Iltapäivää. -Kiitos.
Saisimmeko kolme sviittiä?
Ja jos voisitte lähettää räätälini, se olisi upeaa.
Niin Bond aina sanoo.
Kun olimme pesseet hiilipölyn korvistamme,
löysimme pajan ja aloitimme musiikin.
TOYOTAN HUOLTO-OSIA
Pari päivää myöhemmin työ oli valmis -
ja tapasimme ratapihalla vertaillaksemme vehkeitämme.
Yllättävän helppo työ.
Laitoin etupyörät eläinten syöttökaukaloon,
jossa on pienet kiskopyörät alla.
Takapyörät pyörittävät hihnajärjestelmää,
joka pyörittää kiskopyöriä.
Se on yksinkertainen ja tyylikäs.
Toisin kuin tuo.
Selitän tämän. Omani on monimutkainen.
Teitä tuskin kiinnostaa,
mutta perustin sen Länsi-Englannin diesel-hydraulisiin vetureihin.
Vetolaite on hydraulinen. Moottori käyttää pumppua,
joka lataa hydraulisen säiliön, joka pyörittää pyöriä -
ja antaa valtavasti vääntömomenttia alusta asti.
-Miten se toimii? -Hetkinen.
-Selitin juuri. -En ymmärtänyt.
James, mikä hitto tuo on?
Varoitin teitä.
Hyvänen aika. Mitä tuo kaikki on?
Se on hydraulinen pumppu.
Tämä on hydraulinen säiliö. Nuo ovat putket.
Nuo mittarit varoittavat paineesta.
Paineestako?
Miten näet ne, kun ajat?
Kunhan ovat kunnossa, kun lähden.
Apukuskisi on oltava kirahvi.
Hydraulijärjestelmän idea on, että se on vaihteisto.
Näin aidot veturit rakennettiin. Teknologia on todistettu.
Se ei näytä veturilta.
-Näyttääpäs. -Se näyttää Triumph Stagiltä.
Tuo näyttää Stagiltä romuttamolla.
Visualisoin kuuluisan veturin.
Se ei ole hydraulinen,
-vaan höyry. -Toteutuiko se?
-Ei. -Ei.
Sinun näyttää helpoimmalta.
Ei tarvitse edes mennä sinne. Se on rullilla.
Takapyörät pyörittävät rullia, ne vanteita. Se kulkee.
-Loppu. -Se on kuin juoksumatto.
Joo, kuin juoksulaite.
Hammond ja minä todistimme, että on helppo keino tehdä tämä.
Mutta teidän pitää käyttää kytkintä, kaasua ja jarrupoljinta.
-Minun pitää vain... -Melkein kuin ajaisi autoa.
Mutta se ei ole auto, vaan veturi.
Asetan vain moottorin kierrokset -
ja siirrän vipua eteen- ja taaksepäin,
mikä teki vetureista kiehtovia ihmisille,
jotka varttuivat höyryllä.
-Aloitetaanko? -Minua kaivataan pian,
kun olen poissa.
Nousimme juniimme -
valmiina lähtöön.
Hydraulipaine nousee.
Laiturilta yksi lähtee nyt Montecarlo Express,
suora linja Botswanaan.
Nyt mennään.
Minä liikun!
Ja se toimii.
No niin. Lähdemme.
Mitä?
Ei, en ole. Olen...
Se tekee aitoja junan ääniä. Kuulitteko kolinan?
Voi luoja!
-Tipuin raiteilta. -Hyvänen aika.
Pitää peruuttaa, jotta näen ongelman.
Hyvä. Montecarlo Express kulkee eteen- ja taaksepäin. Kappas vain.
Rakensinpa laitteen.
Tämä tarkoitti, että sekä James ja minä tipuimme raiteilta,
mutta voisi olla pahemminkin.
Voi hemmetti.
Tuo pyörä pyörii tuohon suuntaan ja pyörittää näitä pyöriä -
toiseen suuntaan,
mikä tarkoittaa, että se kulkee vastapäiseen suuntaan kuin nämä renkaat.
Fiksua.
Onneksi, koska olimme yhä asemalla,
paikalla oli kurottaja auttamassa ongelmiemme ratkaisussa.
Nostan ja käännän auton,
jotta peruuttaessaan se kulkee eteenpäin.
Minulla on siis nyt -
neljä peruutusvaihdetta, jotka vievät eteenpäin.
No niin. Nyt vain -
laitetaan se raiteille.
Ei ongelmia. Kaikki hanskassa.
Kun olimme kaikki taas radalla,
lähdimme uudemman kerran.
Eikö olekin hassua? Pieni erhe, virhelaskelma,
niin elämä on tätä.
Vaikkei Hammond tuonut paljoa arvokkuutta tilanteeseen,
se oli silti aikamoinen hetki.
Koska matkustimme nyt -
yhdellä maailman ikonisimmista rautateistä.
On hassua, ettemme osaa nykyään rakentaa rautatietä Britanniassa -
Lontoosta Manchesteriin,
kun taas 150 vuotta sitten joku sanoi:
"Rakennetaan rautatie Kapkaupungista Kairoon -
reilu 11 000 km Afrikan poikki."
Ja vastattiin: "Joo, se onnistuu."
Sitten joku sanoi:
"Tiellä on hiton iso rotko."
Vastattiin: "Ihan sama. Tehdään näin.
Rakennetaan silta Darlingtonissa,
lähetetään se sinne ja kootaan paikalla, niin se voi sopia." Ja se sopi.
Ja tässä se on.
Voi luoja.
Ajan Lancia Montecarloa -
Viktorian putousten sillalla.
Olemme 130 metriä rotkon yläpuolella.
Mietitään sitä hetki.
Jään varmasti kaipaamaan tällaisen tekemistä.
Kun olimme saavuttaneet tämän yllättävän toivelistahetken,
vierimme eteenpäin ajatukset tiukasti maalissa.
Jos tällä rautatiellä -
pääsemme hiilikaivosalueen ohi,
niin -
loppusuoralla ollaan.
Olin vaimoni kanssa Orient Expressissä.
Se oli hauskaa.
Hyvin samanlaista.
Tämä on mukavampaa kuin tiellä.
Ja lisäksi ensimmäistä kertaa -
pystyn katsomaan maisemia -
tien sijaan.
Niin. Minä katson maisemia, kun ne loittonevat.
Voimmeko kutsua sinua Disorientated Expressiksi?
Jutellessamme yksi pieni asia vaivasi minua.
Minulle vakuutettiin, ettei toiseen suuntaan kulje junaa.
Entä jos kulkeekin?
Sellaisia asioita ei saa mielestä,
kun on yksiraiteisella rautatiellä.
Sitten vaivaavan asian seuraan liittyi toinen.
Lämpötilan varoitusvalo palaa.
Jostain syystä moottorini ei jäähdy aivan niin kuin pitäisi.
Voisiko se johtua siitä, että tein autostani junan?
Ratkaisuni oli nostaa konepelti ja kutsua apuun vanhat ystäväni -
nopeuden ja tehon.
Vauhtia 65 km/h.
En kulje sitä vauhtia, mutta niin mittari näyttää.
Tällä vauhdilla ilman virtaus on oikein hyvä.
No niin. Oikea jalkani puutuu.
Iltapäivän puolivälissä -
olimme vakuuttuneita siitä, että olimme saavuttaneet jotain.
Oletan meidän ohittaneen pölyisen tien -
-kuoppineen. -Pitänee paikkansa.
Hiilikaivos on varmasti ohitettu.
Siksi pysähdyimme tasoristeykseen -
tekemään työn, jonka ajattelua olimme vältelleet.
Miten saamme ne pois?
Lähestyvä rahtijuna voisi kai tehdä työn puolestasi.
Mutta ensin pitää -
-jakoavaimella... -Kiintoavain lukkoihin.
En suostu käyttämään jakoavainta.
-...löysätä mutterit. -Miksei tämä käy?
Se on huijarin työkalu.
-Et kai tarkoita sitä? -Tarkoitan.
Joku, jolla on yksi työkalu 300 sijaan?
-Lukkomutterit ensin. -Mitä höpiset?
Mikä lukkomutteri?
Tuo on lukkomutteri.
Tämä avain on liian iso.
-Ei mahdu. -Eihän meidän kaikkien -
tarvitse mennä samaan vanhainkotiin?
Ei.
Kunhan tämän jälkeen ei ole pakollista, että me kaikki...
Hän sanoo poistavansa numeromme heti lopetettuamme.
"Valmista on. Poista." Nyt he ovat poissa.
Voi luoja.
Se on helppoa. Ne ovat peräkkäin.
Maailman pienin -
ja isoin ***.
Sekin on totta.
-Totta on. -Se ei ole vale.
-Sain idean. -Voi taivas.
Laitetaan nyt ruutuun näkyville se "15 minuuttia myöhemmin".
Jep.
Tuotannon väki poistaa ne.
Sitten näyttää, että teimme sen.
Näyttää, että me teimme.
Sitten selostus.
"Pian autot olivat poissa raiteilta."
15 MINUUTTIA MYÖHEMMIN
Pian autot olivat poissa raiteilta.
Ja koska Botswanan rajalle oli alle 65 km matkaa,
tehtävämme oli lähes valmis.
Siitä saimme kiittää kolmea pikku sankaria.
Olen hämmästynyt, että Ford Capri kulkee yhä. Ihan totta.
Mutta Stag ja Montecarlo hämmästyttävät vielä enemmän,
koska lähes kaikki autoja tuntevat sanoisivat:
"Nuo kaksi ovat epäluotettavimmat autot ikinä."
Ja tässä ne jatkavat matkaa.
Ja me todellakin säästimme parhaan viimeiseksi.
PAIKAT, JOISSA OLEMME KÄYNEET
Zimbabwe on nimittäin tarjonnut täydellisen taustan -
viimeiselle autoseikkailullemme.
Todella mahtavia autoja,
jotka selvisivät tässä todella mahtavassa maassa.
Sillä lailla.
Triumph Stag.
Paskat se mitään ylikuumenee.
Hyvää työtä, Lancia.
Voin nähdä tulliaseman.
Upea pikku auto. Sinä onnistuit.
Sinä onnistuit.
Ennen tarkastuspisteelle menoa pysähdyimme miettimään hetkeä.
Ajoimme Zimbabwen poikki,
-eikä sitä huomaisi. -Tuskin huomaa...
Näillä autoillako?
Niinpä.
-Haluaisin pitää tämän. -Niin.
Itse asiassa ihan oikeasti.
Tarvitaan vain kolme laukkua.
Minusta tämän voi entisöidä.
Minun voi. Se pitäisi purkaa täysin.
Meidän pitää jatkaa, koska teimme ohjelman loppuun.
-Nyt pitää tehdä sarja loppuun. -Koko juttu.
Siispä...
Mitä?
-Mitä? -Meillä on pieni ongelma.
-Mikä? -No, hopea.
-Ai, niin. -Pitää ylittää raja.
-Hopea. -Hopeaa on paljon.
Jos menemme sen kanssa, se on salakuljetusta.
Niin on.
-Poistetaanko se? -Ei.
-Ei, se olisi... -Se on meidän.
-Sinä et voi. -En voi ohjata.
-Menettäisit pidon. -Niin.
Mitä siis teemme?
-Vedetäänkö tyylillä? -Tyylillä.
-Rennosti. -Rento on oikea tapa.
Homma hoituu.
TULLI
Päivää.
Miten voitte?
Oikein hyvin. Entä te?
Onko mitään tullattavaa?
Ei.
TULLI
Nousetteko autosta?
Nousen.
Hän yrittää näyttää normaalilta.
Auttaisitteko avaamaan konepellin?
Älkää menkö hänen autonsa taakse.
Hyvä on.
Selvä. Kiitos yhteistyöstänne.
Voitte ajaa läpi.
Kiitos paljon.
Kiitos teille.
Kiitos.
TERVETULOA BOTSWANAAN
Hyvä!
Esitän olevani vaitelias,
hiljaa puhuva,
aika synkeä kundi.
En ole iloinen itseni, liioittelisin.
SEIS
-Hyvää päivää. -Päivää.
-Miten voitte? -Hyvin.
Saavuitte Pandamatengan -
raja-asemalle Botswanaan.
Mitä?
Tulitte Pandamatengaan...
Kyllä vain.
...raja-asemalle Botswanaan.
Niin.
Onko tullattavaa?
Ei.
Tulisitteko avaamaan takakontin?
-Voisitteko liikkua kanssamme? -Jep.
Tuo ei ole lupaavaa.
-Kiitos paljon. -Olkaa hyvä. Kiitos.
Nauttikaa Botswanasta.
Pitäkää hauskaa.
-Pidän. -Kiitos.
Nappiin meni.
Voisitteko tulla avaamaan konepellin?
Tässä on alkuperäinen Stagin moottori -
eikä Roverista siirretty. Niin.
Avatkaa ovi.
Tyhjiä juomatölkkejä on aika monta.
Hyvä on.
Voitte sulkea oven.
Kiitos.
Voi paska. Ratti on kuuma.
Kuuma ratti. Älä kiinnitä huomiota siihen.
Kiitos.
Kiitos teille.
Ohjaus polvilla.
Me kolme salakuljettajaa olimme nyt viimeisellä ajomatkalla yhdessä.
Suuntasimme lempipaikkaamme -
koko maailmassa.
KUBUN SAARI
Olemme matkustaneet tuhansia kilometrejä -
ja kokeneet tuhansia seikkailuja.
Ja nyt päädymme lähtöpisteeseen.
En ikinä ajatellut,
että se, mitä teemme yhdessä,
jatkuisi niin kuin se on jatkunut.
Olin innoissani, kun aikoinaan sain tämän työn.
Hyvin innoissani.
Mutten koskaan arvannut, että se kasvaisi -
uraksi, elämän määritteleväksi seikkailuksi, ja välillä -
lähes uran ja elämän päättäväksi seikkailuksi.
En voi teeskennellä, ettei ole ikävä -
päättää tätä.
Koska on.
22 vuotta,
yli kolmasosa elämästäni.
Tämä iskee minuun pienillä tavoilla.
On yksi vihreä laukku.
Minulla on vihreä laukku, jota olen käyttänyt Botswanasta lähtien.
Aina erikoisjaksoissa,
mutten ikinä muualla.
Mitä siis teen sillä laukulla?
Eräänä päivänä huomaan sen komerossa, jossa pidämme laukut,
ja mietin: "Ai, niin."
Ja muistot palaavat.
Joka tapauksessa. Toivon,
että olemme tuoneet teille hieman iloa.
Monta kilometriä pidemmällä Hammondin auto hajosi taas.
Autoni ei käynnisty.
Ja vaikka tämä oli viimeinen ajomatkamme,
tunsimme velvollisuuden reagoida tavalliseen tapaan.
Jätämme sinut susille.
Ja kun asfalttipäällyste oli loppumassa,
päätin päräyttää ärhäkällä pikku twin-camilläni vielä kerran.
No niin, vihdoin suuntaamme erämaan läpi Makgadikgadiin.
Hiekkatiet. Muistan ne. Luoja, ne olivat tosi hyviä.
Tosi mukavia.
Mitä helvettiä?
Eikä.
Hittolainen.
Tämä on minun autoni.
Autoni ekasta erityisjaksosta.
Ei voi olla Jamesin Mersu.
Uskomatonta.
The Light Bite Cafe.
Tuo on hämmästyttävää. Olen hieman -
pala kurkussa.
Hetkinen, ovet olivat irti. Ei. Olivatko ne? Kyllä.
Joku löysi ovet,
jotka irrotimme Makgadikgadin ylitykseen.
Mitä nyt?
Et usko tätä.
Sinä et usko tätä.
Jessus, onko se?
Se on autoni.
Vanha Lanciani.
-Onko tuo Mercedekseni? -Taitaa olla.
Tiedän, onko tämä minun.
Siinä on viisivaihteisen vaihdetanko ja nelivaihteinen loota.
Kiesus, se on!
Olen aivan... Sydämeni heittää häränpyllyä.
Katso. Matkamuistoksi ottamani merkki puuttuu.
-Matkamuistoksiko? -Niin.
Arvaa, mitä olen pitänyt matkamuistona joka erityisjaksossa?
Se on ollut minulla joka erikoisjaksossa.
-Kyllä. -Se on minulla nyt. Odota.
Missä se on?
Matkalaukussani. Se on aina siellä.
Anteeksi.
Se oli minun matkamuistoni.
Laitetaan se paikalleen.
Olen varma, että otin sen tästä.
Sillä lailla.
Se sai silmän takaisin.
Mutta joku löysi... Niiden täytyy olla samat ovet.
Joku löysi nuo ja kiinnitti ne.
Kun jätimme ne, niitä piti keventää.
Taisimme jättää ovet sille tyypille.
-Noah, erämaan mekaanikko. -Aivan.
Hakikohan Noah autot -
-ja laittoi ovet takaisin? -Luultavasti.
No niin.
Uskomatonta.
VIIMEINEN PÄIVÄ
Vietettyämme yön luksusleirissä -
tapasimme aamiaisella kaikkien ajatukset -
samassa asiassa.
-Oletteko kuulleet Amazonista? -Juu, sain meilin.
Niinkö?
He haluavat läppärit takaisin.
Ei suurta sekkiä, ei sopimusta, ei kirjettä, jossa pyydetään jatkamaan.
Ei mitään.
Sitten tämä on viimeinen aamiaisemme.
Niin.
Tämä se on.
Oletko nähnyt tämän, Hammond?
Autosi hajosi eilen.
Me ajoimme...
Hetki, ovatko nuo...
Autonne viime kerralta. Oikeastiko?
Kyllä. Ne olivat tien sivussa.
-Ehdottomasti samat. -Täällä -
siitä lähtien?
Mercedes haisi yhä samalta.
Siitä puheen ollen -
tänään on viimeinen puristus.
Lyhyt matka Kubun saarelle -
suolatasangon poikki.
Ajetaanko se -
McKennedy Caddy -tyyliin?
Näin.
Näin teimme sen viimeksi.
Ei ovia.
Mikä tapa päättää The Grand Tour. Ja mikä paikka.
Siinä se on.
Kubun saari.
Luoja. Tuo se taitaa olla.
Tuo se on.
Tuolla on meidän puumme.
Minun tarvitsee enää sanoa,
että paljon kiitoksia, kun katsoitte.
Kiitos.
Se merkitsee paljon.
Ja...
Tämä oli tässä.
Olemmeko valmiita?
En oikeasti tiedä.
-Kyydissä on! -Olen vaihtoveturissa!
Kolmijalkainen vanha mies meni ohi.
Ehkä vuotaa hieman.
Mikä ääliö.
Huoneessa oli 30-40 ihmistä, kun poliisi saapui.
Sain...
Clarkson !
Poikittain pellavassa!
Perkele.
Pois tieltä. Olen kisassa.
-Lauletaan laulu. -Ei.
-Se ei ole kunniakasta, eihän? -Ei.
No niin. Nyt on aika...
Tätä ei ole sanottu auto-ohjelmassa.
...pelastaa maailma.
Ei kai meidän kaikkien tarvitse mennä samaan vanhainkotiin?
Ei.
Tekstitys: Jari Vikström
Luova tarkastaja: Maarit Hirvonen