THE GRAND TOUR PRESENTERAR
Hej och välkomna till The Grand Tour,
och denna Lamborghini Huracán Sterrato.
Till skillnad från den vanliga Huracán, som var designad för att
glida runt i stadskärnor sent på kvällen i 14 km/h,
var denna designad för att flyga genom öknen i 250.
Den har takräcken, den har de utsvängda hjulhusen,
förstärkta undersidor, lång fjädringsrörelse.
Det är Lamborghinis antihjälte.
Och det är inte bara Lamborghini som håller på med ökenracing.
Det här är Porsche 911 Dakar.
Den har fyrhjulsdrift, hasplåtar
och 50 millimeter mer markfrigång än en vanlig 911.
Till och med Morgan gör ett försök.
Japp, det här är CX-T och den står också på styltor.
Den har justerbara rallydämpare och en extern skyddsbur.
Trevligt.
Alla dessa bilar är såklart mycket fantastiska,
men de är också väldigt inte billiga.
Porschen kostar 173 000 pund.
Morgan kostar 204 000,
och denna kostar 250 000.
Och det fick oss att undra,
kan vi bygga en billigare rallybil?
Mycket billigare.
Vi tar en titt på det vi har köpt,
och jag valde en Maserati GranCabrio,
som jag betalade knappt 26 000 pund för.
Richard Hammond har köpt denna,
det är en Aston Martin DB9 V-12 Volante,
som kostade honom 22 000 pund.
Och Jeremy Clarkson, denna,
en Jaguar F-Type V6 S, 25 000 pund.
Och självklart fick vi precis ett sms från mr Wilman.
Läs upp det.
Det står: "Ni ska göra era inköp till ökenracerbilar.
"Och när ni är klara,
"anmäl er vid järnvägsstationen i staden Choum,
"som ligger i Mauretanien."
- Var ligger det? - Han kanske stavade Mauritius fel?
Det finns ingenstans. Det är inte en riktig plats.
- Jo, Mauretanien. - Vad pratar du om?
Kom igen.
Häxan och lejonet, och spegellandet,
Alice i spegellandet, allt det där.
Man går genom baksidan av garderoben,
säger glatt hej till det talande lejonet på vägen in,
och aktar sig för de som springer runt klädda i spelkort.
C.S. Lewis ekar där inne.
- Ja. - Lewis Carroll.
De var inga reseböcker.
Du tror inte att stället existerar.
Mauretanien är ingen plats!
Det visar sig dock att Mauretanien finns.
ATLANTEN - AFRIKA - INDISKA OCEANEN
Det är en före detta fransk koloni i Västafrika.
Och så här ser det ut.
MAURETANIEN
Två tredjedelar av detta stora land, fyra gånger större än Storbritannien,
har begravts av Saharaöknen.
Vilket betyder att det är mil efter mil
av ödslighet och tomhet.
Men här, mitt i detta gigantiska hav
av överhettad tomhet,
finns en järnvägslinje,
och den går genom den lilla staden
vi har blivit tillsagda att åka till.
Choum.
CHOUM - 2 735 INV.
TEMPERATUR 46 GRADER C
Man får tydligen mycket mer för pengarna i Mauretanien.
Trodde det skulle vara mer färgglatt, och med pratande djur.
Det är lugnt och skönt.
- Eller hur? - Ja.
För varmt för att låta.
Det är riktigt varmt. 46 grader.
Det är dock en torr värme.
Säg inte... Jag hatar det.
Jag hatar torr värme.
- Det är en restaurang. - Var?
Vi kan inte ta en öl.
- Va? - Torrlagt land.
- Va? - Mauretanien är torrlagt.
- Säkert? - Det är muslimskt.
Vilket sagoland serverar inte gin?
Jag har handsprit med lite alkohol,
- om det duger. - Behåll den.
Får jag bara säga hur fint det är att vara tillbaka med The Grand Tour,
riktiga Grand Tour.
- Vet du vad jag menar? - Ja.
Någonstans dammigt, och i det här fallet påhittat.
Ska han rikta karossen på skåpbilen?
Jag vet vad det här är.
En skåpbil. En riktigt gammal trasig skåpbil.
Innan vi åkte sa mr Wilman:
"Jag har ett reservfordon om det blir fel på någon av era bilar."
Varför har han skickat en skåpbil?
Och han säger att allt vi behöver för denna resa
finns bak i skåpbilen. Det är öppet.
Säkert? Du stjäl inte någons levebröd?
Nej, han sa det. Men det väcker frågan:
hur tror ni att våra bilar kommer...
Han skulle leverera dem till oss.
Skåpbilen hade helt klart köpts lokalt,
och vi hade kommit med flyg,
så Hammond tänkte att det bara finns ett möjligt svar.
Du tror att det kommer ett tåg hit med våra bilar?
Ett tåg... Här är det troligt att se ett tåg, eller hur?
- Ja, jag håller med. - Och... Ja.
Och den enda vägen in och ut är med tåg.
Hur ska de annars komma hit?
Eftersom det inte fanns automatiska avgångstavlor
för att se när ett tåg kan ankomma,
satte vi oss ner och väntade.
Har du sett hur många tomma plastflaskor
för vatten som finns här?
Många.
Titta, en, två, tre, fyra, fem, sex,
- sju, åtta, bara där. Nio, tio. - Japp.
Jag skulle kunna döda tillverkarna.
Hårt sagt, men de kommer att finnas här länge.
- Slöseri. - För evigt.
Det är inte ofta man får vänta på ett tåg
- precis vid spåren, visst? - Nej.
- Man kan inte göra så i Paddington. - Nej.
Tänk om det inte kommer?
Tänk om våra bilar inte är med?
- Där! - Var?
Där. Det måste vara det.
Ja, du har rätt.
Gud, det är enormt!
Det är det största jag någonsin sett.
Det största jag någonsin sett.
- Ser du bilar? - Nej.
- Järnmalm? - Jag är lång nog för att se järnmalm,
järnmalm, järnmalm.
- Vad är det? - Människor.
Killar, det är personalvagnen.
- Det är slutet. - Ja, men se vad som finns framför...
- Framför personalvagnen? - Ja, titta.
Det är en flakvagn, det är en annan typ av tågvagn.
- Det är som en flakvagn. - Det är tre saker på den.
- Så där ja. - Ja!
Det är bilarna.
Tåget stannade,
och då vi antog att det snart skulle åka vidare
var vi tvungna att arbeta snabbt för att få av våra bilar.
Så vad gör vi? Jag har ingen aning.
Det man brukar gör med bilar på flakvagnar
är att ställa den på ett sidospår med ramp
- och köra upp dem på rampen. - Ja.
- Men de har personalvagnen bakom. - Ja.
De åker inte utan personalvagnen.
Nej. Den åker nog tillbaka, det går nog att vända.
- Hur? Vi kan inte knuffa den. - Det finns en växlare.
Detta är ett tågset i full storlek.
En växlare på andra linjen, så funkar järnvägar.
Efter att ha hittat ett växeltåg
pratade James med föraren på sin bästa franska.
Det låter lite...
Det kan vara James med ett växlingslok, med bånge.
Om han kör det har han sprängt motorn.
Även som passagerare är han mer upphetsad...
Växlingslok.
- Han är på det! - Jag är på växlingsloket!
En trebent gubbe åkte förbi.
Ja!
Är detta den bästa dagen i James Mays liv helt plötsligt?
- Han har ett helt järnvägsnät. - Ett tågset i full storlek.
Om man någonsin har haft en tågbana
vet man exakt hur det här fungerar.
Här kommer han.
När en tågarbetare närmade sig var det dags för mig att plocka fram min franska.
Du med...
Koppla ifrån.
Och här kommer James.
Jag ville bara se vilken bit du hade här.
- Aldrig sett någon gladare. - Toppen.
- Han går på den. - Killar, vi hoppar på.
- Spring iväg! - Skräcken!
- Ett. Och sen? Nu kör vi. - Ett. Ett, ett, ett.
Vid ratten på sitt stora blå växlingslok
knuffade James våra bilar och personalvagnen in på ett sidospår,
kopplade loss bilvagnen...
Nu, framåt. Lossa bromsen.
Och kopplade sedan på personalvagnen på tåget igen,
vilket åkte vidare efter att ha tagit ombord fler passagerare.
När solen gick ner var det dags att få ner våra bilar från vagnen,
vilket innebar att sätta igång stationens extremt gamla och trasiga teleskoplastare,
och använda mina jordbruksfärdigheter.
Lite mer, stopp.
Är detta första gången vi har gjort något,
- försökt göra något ordentligt? - Vi har inte gjort det än!
Lite mer. Så där.
Jag började sedan hämta de andra två.
Jag tror att din bil är tyngre än min, James.
- Ner med dig. - Klart.
Säg till när jag är klar.
- Jag tror att du är okej. - Det räcker.
Vi gjorde det.
Vi fick in alla tre bilarna i Mauretanien.
Nästa morgon, efter en kort, varm och dryckesfri sömn,
samlades vi för att undersöka våra modifieringar.
Vi började med min Jaguar F-Type.
Jag är lite besviken, ärligt talat.
Det blev inte riktigt som jag tänkte mig.
Vad tänkte du dig?
Ungdomar på 70- och 80-talen...
- Med ungdomar menar jag "vi". - Vi. Ja.
Man köpte utsvängda hjulhus till sin Escort,
sen hade man inte råd att köpa hjul stora nog för att fylla dem.
Ja, slutresultatet är att det ser löjligt ut.
Och när man kommer runt baksidan.
Den är ungefär 5 meter bred baktill.
Om jag hade struntat i hjul...
Varför satte du dit hjulhusen
när du inte har hjul att fylla dem med?
Men trots allt är det fortfarande en "Jaaaag".
Det är bra faktiskt.
- Det står "Jaaaag". - Jag har bytt emblem.
- Nej, du har bytt "eeeemblem". - Bra också.
Och så har jag en näshornsgrej på motorhuven
- för jag har lyft upp luftfiltren. - Ja.
Sen har jag valt Stratos-strålkastare.
Du verkar ha fullt upp med att förklara din fula bebis.
Det här är estetik.
Ja, och när det gäller estetik, Hammond,
är du på väldigt, väldigt hal is.
- Det är du faktiskt. - Vänta.
Nej, inget väntande, du har tagit med en taxibil.
- Vill du veta vad det är? - Det är en Aston Martin DB9, förstörd.
"Den förstörda" borde du kalla den.
Min är lätt fördärvad, din är helt förstörd.
Oväsen, oväsen. Rubriker.
Det är en Aston Martin som man kan bo i.
Det är ett tält, det fälls ut, det är ett hus.
Jag bor på Aston Martin-gatan 1.
- Är det ett tält? - Ja.
Den är vacker, den ser ut som en haj, den ser mystisk ut.
- Förlåt, det... - Ser ut som Aston...
Den är full av potential, och potentialen är att bo i den.
Och varför har du gett den kolfiberbröst?
För jag har höjt luftintagen längst fram.
- Samma som min näshornsgrej. - Ja.
Det är vad de gör. Jag har höjt fjädringen.
- Du har en ljusrigg. - Det räcker.
Vi tittar på min bil.
Jag vill inte prata om din bil.
- Jo. Den här vägen. - Nej.
Bra jobbat, James, det är utan tvekan en snygg bil.
Den ser bättre ut än innan.
- Du har till och med fina stripes på den. - Ja.
Har aldrig gillat bilens utseende.
Men nu gör du det.
Det är faktiskt bättre.
Var är din... Hur har du fått upp dina luftfilter?
Det är en annan motorhuv.
Det är en sorts kopia av MC-huven,
om ni minns den gigantiska superbilen,
den har extra ventiler och en öppning där.
Det här är som julafton och du fick en bättre present än mig.
- Det känns inte bra. - Det är precis så.
Jag är så arg över att din bil ser bättre ut än min.
Klart den gör det.
Den ser nästan lika bra ut som min.
Varför en skyddsbur?
Ifall den välter.
Så... Vänta.
Här är det.
- Sms? Fortsätt. - Sms från mr Wilman.
"Ni har kört genom öknar tidigare,
"men det här är den stora,
"det här är Sahara, världens största öken.
"Och ni ska nu köra genom den,
"en 150 mil lång färd till stranden i Senegal
"där Paris-Dakar hade sin mållinje."
Vänta ett tag, gör vi Paris-Dakar?
Vi gör... Det här är pojkdrömmen.
Nej, det är bättre än så,
för vi slipper den tråkiga biten från Paris,
- vi kör ökendelen. - Spännande delar man vill köra.
- Ganska storlaget. - Bästa delarna av Paris-Dakar. Vad?
Mina herrar.
Detta kan vara varför Paris-Dakar inte längre körs
i denna del av världen, för det finns mer.
"Ni befinner er i en av UD klassad röd zon.
"Myndigheterna säger att terrorism inte kan uteslutas,
"och på andra sidan gränsen i Västsahara
"pågår ett litet krig mellan separatister och marockanerna.
"Vi har varnat det marockanska försvarsministeriet
"om vår närvaro här i fall de tror att våra fordon
"är en attackstyrka och attackerar,
"så uppför er."
Med den varningen ringande i öronen startade vi våra motorer.
Vi visste bara att för att ta oss till Dakar
måste vi köra mot sydväst
CHOUM - MAURETANIEN DAKAR - SENEGAL
djupt in i Sahara.
Fyrahundrafemtio hästkrafter, kör Dakar i en Aston.
Trots Hammonds entusiasm
var det ingen tvekan om att våra bilar hade en svår uppgift.
För de var verkligen inte avsedda att göra sånt här.
Vi tog med lätt modifierade supermodeller till ett mästerskap i kickboxning.
Saken med min bil är att den började livet
när Maserati var en del av Ferrari,
men halvvägs genom dess utveckling
sa Fiat, som ägde allt,
att Maserati skulle vara en del av Alfa Romeo.
Så Maserati började om och använde en sönderhackad Quattroporte för denna.
F-Type var lite av en röra.
Den började livet som en XJ sedan,
och sen skalade de ner den till XK,
sen skalade de ner den igen för att göra F-Type,
så det är en hoprafsning av en hoprafsning.
Motorn är lite av en stympad röra också,
för de ville ha en V-6 men hade inte råd att utveckla en egen,
så de tog sin V-8 och bara hackade av två cylindrar.
Och där har vi den, V-6:an.
Det fungerar. Jag måste vara ärlig, det gör det.
Speciellt med en kompressor, som ni kan höra.
Min bil blev faktiskt stylad på Jaguars designcenter
i ett hörn av kontoret bakom en gardin, på riktigt.
Och så sattes den ihop med hjälp av ganska många Ford-baserade delar.
Men det är fortfarande en Aston Martin,
och många känner att det är den första riktiga Aston Martin
sedan de gamla DB-dagarna.
Navigatorn har vaknat.
Vi är visst strax söder om Manchester.
Titta på det här. Sanddyner!
Riktiga Sahara.
Sanddyner är notoriskt farliga.
Så vi bestämde oss för att leka lite.
Vi är inte antihjältarna. Vi är de tre kungarna.
Och tack vare min USB-anslutning
har vi ett soundtrack.
Helvete!
Ta inte innerkurvorna.
Det är ett topptips.
Åh, nej.
Jag tror att min luftkonditionering gick sönder.
Jag tror verkligen det.
Det är en otrolig otur.
Min fungerar.
Vad är temperaturen där ute?
Fyrtioåtta grader. Jösses.
HÖG MOTORTEMPERATUR SE HANDBOK
Hög motortemperatur. Stanna.
Min säger åt mig att stanna omedelbart.
Herregud.
Hej.
Vad tycks vara problemet, herrn?
- Mycket kan förklaras av det där. - Har du lite bekymmer?
Ja.
- Vad har du där? - Fläkt.
- Okej. - Från Peter Jones.
Den har verkligen slutat fungera.
Jag undrar om den har tappat remmen.
- Titta, vad är det? - Kylvätska, misstänker jag,
som förmodligen kommit härifrån.
Konstigt, för det står att den är handbyggd.
Exakt, så det är väldigt noggrant gjort.
"Handbyggd i England."
-"Handbyggd i England." - Det är problemet.
- Det är därför. - Precis.
- Den är fortfarande överhettad. - Sitt inte bara där.
Jag måste låta den svalna. Jag kan inte röra nånting.
- Laga den. - Varför kan du inte röra?
För den är het.
Vänta tills det svalnar, ta sedan ut motorn.
Den svalnar aldrig i 49 grader.
Den är på max på mätaren.
- Nej. Yttertemperatur. - Nej, på utsidan.
Sextiotre.
- Fahrenheit? Det är inte 60. - Det är Fahrenheit, ja. Kallt.
Den tror den är i Nottingham.
Det gör den, titta.
Det är 63 grader Fahrenheit och den är i Nottingham.
Det är vad den tror.
Vad ska vi göra?
Med tanke på att Hammond hade ett hus och en bil
som trodde att den var i East Midlands en fin vårdag,
bestämde jag mig för att inte ge honom min fläkt.
Så vi åkte iväg.
Okej, rapport. Vi har rest i 15 minuter
och två av oss är fortfarande i rörelse.
Lyckligtvis hittade jag felet ganska snabbt.
Vätskan som jag trodde var kylvätska
från motorn som hade kokat över och läckt ut,
är inte kylvätska.
Det är servostyrningsvätska. Den läckte därifrån.
Den blev varm och kokade då det var så varmt i motorrummet.
Jag måste få ut värmen.
Mr Wilmans reservskåpbil.
Det måste finnas verktyg.
Verkligen? Gud, jag hoppas att jag inte behöver det.
Vänta. Verktyg?
Just det.
Det gör ont. Det gör mer ont på mig än på dig.
Så där!
Snälla, starta.
Ja. Och jag har gett dig luft.
Det fanns en annan sak jag kunde göra för att kyla motorn,
men det var otänkbart.
Jag vill inte göra det, men jag måste göra det.
Dra på värmen,
för det drar faktiskt varm luft från under motorrummet
och levererar den till mig.
Ja, det är varmt nu.
Längre fram
hade jag inte känt mig så ensam sedan James och jag körde till Nordpolen.
Mauretanien är tomt.
Helt tomt. Titta på det.
Ingen kommer hit.
När vi fick inspelningstillståndet var det nummer 58.
Det 58:e inspelningstillståndet
detta land har utfärdat sedan 1960.
Det är 63 år.
De har bara utfärdat 58 inspelningstillstånd.
Hammond, du är tillbaka.
Gjorde hål i motorhuven och jag kör med värmen på.
Jag lever inte länge till.
Jag gillar inte det.
Vi fortsatte vidare med vår koka-i-påsen-kollega
tills våra törstiga motorer behövde bensin.
Vilket, eftersom Sahara inte har många bensinstationer,
innebar ett stopp vid en tankbil som mr Wilman hade tillhandahållit.
Hur är du redan i det tillståndet?
Det är svetten, vi fick säkerhetsbältesmärken.
- Jag är i en AGA. Bokstavligen. - Kära nån.
Får jag prata med er två?
- Vad? - Kom hit.
Vad?
Killar, innan vi gav oss av
undrade mr Wilman om vi kunde iscensätta
en påhittad olycka.
Där tankbilen sprängs.
Va?
Han vill att vi har: "Nej, vi är fast i öknen utan bränsle"-panik.
- Ja. Tv-fara. - Så där.
- Nej, nej, nej. - Ja.
Han vill ha en explosion till programmets trailer.
- Okej. - Jag röstar nej till det.
Jag röstar nej.
- Det är ost. - Nej, jag vill inte spränga den.
- Han vill att vi ska. - Ja.
Så vi tar hand om den här med våra liv.
Den är det mest värdefulla vi har.
Okej, min tank är full. May?
- Ja? - Hon är helt och hållet din.
James, vart ska du?
Jag drar ut en bit så vi får den runt här.
Kan du trycka på knappen...
- Den är där nere. Den har lite... - Förstår.
- Ja, där. - Den har en bensinpump på.
- Kan du trycka? - Vi ser.
- Något annat? - Ja, kan du trycka på den?
- Ja, jag... Och sen... - Kan du trycka på den, tack?
Han tryckte på den.
- Tryckte inte. - Jo.
Ge dig. Jag tryckte.
- Det gjorde du inte. - Jag tryckte igen.
Slå på tändningen och tryck, tack.
Det betyder två saker.
Såja.
De är riktigt bra instruktioner.
Jag varnade dig, James. Det är det hetaste i...
Efter att ha fyllt på från tankbilen åkte vi vidare.
Och ganska snart stötte vi på vårt första stora geologiska problem.
Killar, jag är lite nervös
för den ändlösa klippväggen framför oss.
Det finns inget slut i sikte.
Det finns inget slut i sikte av den bergskedjan.
Jäklar.
Om någon har tagit sig besväret att göra den här vägen,
skulle de inte bara bygga en väg till klippan, eller hur?
Snart fick vi reda på varför det fanns en väg.
Varför i helvete skulle någon bygga en tunnel
mitt i Saharaöknen?
Förmodligen en gruva för något läskigt.
- Men gruva för vad? Damm? - Hammond, det är inget läskigt i den.
James, vi kan ha ett race här nere.
Det är en utmärkt idé, och jag vill inte delta.
Är det inte en bra idé?
Vem kan nå högst hastighet och sedan bromsa innan den träffar...
Åh nej, det kan du inte göra.
Fan! Killar, stanna.
Varför?
Det finns fladdermöss.
- Många fladdermöss. Ut, alla. - Jag är rädd för fladdermöss.
Fladdermöss är inte farliga.
Fladdermöss är inte... Du tänker på Scooby-Doo.
- Hört talas om ebola? - Ja.
Man blöder från ögonen, näsan,
- alla öppningar, alla. - Ja.
- Och sen dör man snabbt. - Ja.
Precis nog med tid för familjen att komma till dig
och sen exploderar du, och överöser dem med infekterat blod.
De flesta experter är överens om att det finns i fladdermöss i Västafrika.
Och vi är i Västafrika.
Men nu har vi ett problem.
- Nej. Vi kör inte in i tunneln. - Kära nån.
Nej, vi måste köra in i tunneln.
Vi måste in i tunneln och köra otroligt snabbt.
- Inte snabbt. - Jo.
- Vi river upp saker. - Det kan vara fladdermusguano?
- Kanske. Ja. - Och det är fladdermusbajs.
- Ja, fladdermusbajs. - Som ligger på marken.
Du river upp det med hjulen,
- vi andas in det. - En i taget. Otroligt snabbt.
Okej, stäng fönstren.
Luft på återcirkulation så att luften i kupén
skickas tillbaka in i kupén.
Jag vill inte ha ebola.
Okej, då kör jag.
Det är bra. Doucement. Doucement. Nej!
- Och där är ebolan. - Spring iväg.
En fladdermus! En fladdermus flög förbi fönstret!
Jag har ebola!
Hur lång är den här jäkla saken?
Där är slutet! Slappna av, slappna av.
Jösses!
Vad i helvete har hänt här?
- Jag kör. Med en vettig... - Riv inte upp en massa damm.
Jag river inte upp damm.
Fan.
VARNING FARA MINFÄLT
Så det är gränsen till Västsahara.
FARA! MINOR!
Hammond, Hammond.
Richard Hammond, hör du mig?
Det finns ljus!
- Stopp, stopp! - Helvete!
Backa exakt där dina hjul är.
Det står "minor".
Ja, du är i ett minfält.
Backa exakt där dina hjul är, för där finns inga minor.
Du kör över taggtråden
och får förmodligen en punktering,
men slappna av med det.
Okej. Du är säker.
- Minfält. - Jag vet. Det är Västsahara.
Är det verkligen ett minfält?
Det är sånt man i allmänhet tror på skylten om.
Om det stod "Försiktighet, larver"
skulle jag gå och titta.
Men man behöver väl bara sätta upp skylten?
Ja, men kanske har lagt dit minorna också.
Ja, men om jag vore dem skulle jag bara sätta upp skylten.
- Du är lat och har inga minor. - Ja.
Nej, men i mitt huvud finns det inga minor där.
- Ska vi ta en joggingtur? - Nej.
Vad fan är...
- Vad är det? - Ett minfält.
- Ja. - Hammond har varit i det.
- Du var där? - Han kraschade genom stängslet.
Vi hade nu ett problem.
Framför oss låg vad vi var tvungna att anta var ett riktigt minfält.
Medan bakom oss fanns en tunnel full av infekterad fladdermusdynga.
Jag vill inte åka tillbaka genom ebolatunneln.
Och även om vi åker tillbaka
så har vi den massiva klippan.
Ja, men det är ett problem att försöka övervinna.
Det är något att försöka lösa.
Inte det. Det går inte att lösa.
Så då har vi inget val.
- Det är navigering. - Du har rätt. Helt rätt.
Vi har ingen... Vi kan inte göra det...
Stopp! Stopp!
Stopp!
- Stopp! - Stopp!
Wilman kanske får trailern.
Ska du stå här medan han gör det?
Nej, jag ska backa.
Tankbilen försvann utom synhåll utan att detonera.
Men vi ändrade oss inte.
FARA! MINOR!
Så vi vände...
...och åkte tillbaka genom tunneln.
Hur ska vi komma över den?
Jag vet inte hur vi ska komma över.
Efter många timmar hittade vi så småningom en smal väg
som såg ut att kunna gå till toppen av branten.
Det är guppigt här.
Ja. Kom igen, Jag. Du klarar det.
Den här bilen överraskar mig faktiskt.
Jag antar att det är för att Jagen är lätt?
Det gör stor skillnad, ja.
Jag tror nog att min väger mer än två ton nu.
Kom igen!
För helvete.
Gud. Kom igen!
Skit.
Här kommer han, i Jaguaren.
Du kör på den stora stenen.
Se på...
Om du kan ge mig en liten knuff, Jezza, det vore underbart.
Gasellen har flyttat valrossen.
Tack så mycket.
Kom igen, försiktigt.
Jag börjar gilla min Jag.
Ledsen att jag först var besviken på den,
för den är jävligt underbar.
Så småningom nådde vi vårt mål.
Det här är definitivt toppen...
Skulle jag säga.
Och det verkar vara en... Det är en byggarbetsplats.
Är det vår tankbil?
Han måste ha tagit sig igenom minfältet, visst?
Mr Wilman blir rasande på att den inte har sprängts.
Han har inget för sin trailer.
Grabbar, jag kan tänka mig att stanna här.
Varför?
Ni får se.
Titta. Det finns en väg.
- Ja. - Ja, och det är en fin väg.
- Exakt. - Den är där nere.
- Den ansluter inte hit, eller hur? - Exakt. Den är inte kopplad hit.
- Vi kör ner här. - Va?
- Vi kör ner här. - Ja, ner för den vägen.
Det är en klippa!
Det finns för mycket gravitation tillgänglig
mellan där vi står och vägen.
Den är inte grym och oförutsägbar.
Nej, jävligt pålitlig.
Lyssna, om jag kör först,
- vilket jag kan göra... - Verkligen?
Ja, jag kör först.
- Reservskåpbilen är där, eller hur? - Ja.
Det är säkert nån kabel i den.
Jag kan väl koppla min bil till en av de där grävmaskinerna?
Vi kan använda den andra som en vinsch.
Men... Och så kör jag ner,
men jag har säkerheten med kabeln.
För år sedan blandade du ihop ingenjörer med serietecknare.
Det här är ett väldigt, väldigt
lovvärt utarbetat självmord.
Ändå fanns det inget annat val,
så vi gick och letade i reservskåpbilen.
Det är en ordentlig kabel.
Är den klassad för fyra eller fem ton?
Det ser ut så.
Den är otroligt tung.
- Är vi redo? - Fötter.
Nu kör vi.
När jag riggat upp kablarna, utan någon hjälp från grävmaskinsförarna,
och betalat deras chef...
"Tio tusen MRU:s.
"Lord Clarkson."
Jag har inget checkgarantikort, tyvärr,
men det är okej, för jag har en Jag.
Jag förklarade sedan upplägget för mina kollegor.
- Så jag kör dit? - Ja.
Och killen i grävmaskinen kör framåt
i samma hastighet som jag kör nerför backen.
- Och sen, de där trissorna... - Ja.
Han kan svänga den här armen.
Jag kanske måste ändra riktning när jag åker nerför sluttningen
och väljer en väg, så du måste säga till honom,
sväng höger eller vänster.
- Pratar han engelska? - Va?
- Pratar... - Nej.
De är alla mauretanier, men de talar arabiska och franska.
- Okej. - Arabiska? Nej.
- Franska? - Jag fixar det.
Med min back-up ordnad klättrade jag ombord.
Ska du åka ner i en växel eller i friläge?
Jag måste köra, eller hur? Jag måste vara i ettan.
Är vi redo?
Lita på oss. Du har vårt stöd.
Jösses.
- Till vänster. - Lite vänster.
Lite vänster.
Du är väldigt nära... Du kör ut för en klippa.
Jag kan inte... Men det som är bra är
att jag inte ser det för mina Stratos-strålkastare.
Okej.
Jag ser nu vad jag måste göra för första gången. Jag gillar inte det här.
Faktiskt inte alls.
Jag måste till vänster.
Be honom att svänga armen åt vänster.
Svänga armen åt vänster. Fixar det.
Jag vill inte åka nerför ravinen.
...vänster.
Vad du än mimade, Hammond, var inte dåligt.
Kom igen, sväng, sväng din jävel.
Okej, åt vänster, åt vänster.
Åt vänster, min lilla bergsget till bil.
- Det är bättre. - Fixat.
Herregud, vad gör jag?
Jag trodde nu att jag skulle kunna köra resten av vägen
för egen maskin.
Det är inte en praktisk vardagslösning, eller hur?
- Det är inte snabbt. - Nej.
Och ett par extra grävmaskiner behövs.
Okej, då kör jag.
Åh, Gud.
Jag åker sidledes.
Räta ut!
Okej. Hastighet och kraft!
Jag är på en väg!
Hammond och May, er tur nu.
Det är verkligen lätt, inte alls skrämmande.
Men innan vi kunde möta Jeremy
var vi tvungna att se till att vår dyrbara tankbil kom ner säkert.
Om du måste sänka ner en tankbil för en klippa,
vilka två människor skulle du minst vilja får ansvaret?
Är vi en miljon procent säkra på
- att detta är säkert? - Nej, om jag ska vara ärlig.
Denna är dock tyngre än Jagen, även med honom i den.
Okej, skicka ner den.
- Nej, det är för mycket. - Backa lite.
Jävlar!
Kära nån.
Det där ljudet är hemskt.
Halvvägs ner bad föraren oss att lossa kablarna,
så att han kunde göra resten på egen hand.
Jag vet hur det känns för mannen i tankbilen.
Tarmtömmande.
En rejäl vänstersväng behövs för att undvika problemet
som Jeremy hade, att åka för långt ditåt.
Han måste svänga vänster så snart han kan.
James, nu när vi har åkt ner för backen lite längre
- för första gången... - Ja?
Ser du vad jag ser där borta?
Herregud.
Åh, nej.
Mina herrar, tankbilen är nere.
Den har fastnat, men den är nere.
Killar, goda nyheter.
Han är nästan nere. Den sprängs inte, vilket är bra.
Och den främre stötfångaren har lossnat,
vilket jag tror kommer att fungera bra i trailern.
Det är fantastiskt.
Det var verkligen imponerande.
Helt otroligt... Och ingen explosion, ingenting.
- Hur kom ni ner? - Vi kom på vägen.
- Säger du att... - Ja.
Det var en överraskning, den är bakom byggplatsen.
De bygger den. Det är därför de har grävmaskiner.
- De har byggt en väg. - De har kommit till toppen.
- Det är en fin väg. - Underbar.
- Vi är här. Alla är glada. - Jag är inte glad.
Alla bilar är nere.
- Jag kom ner där! Där, i den! - Ja, men.
Det var ganska lätt. Ny väg.
Den är härlig. Nylagd asfalt. Lite sand på kanterna.
I solnedgången och med asfalt under våra hjul
ville vi köra så många mil som möjligt före mörkrets inbrott.
Jag erkänner att under dagen är det rejält varmt, men nu...
Klockan är precis efter sju.
Solen har precis gått ner bakom kullen där.
Det här är helt underbart. Bara 38 grader.
När natten föll svängde vi av vägen för att slå läger.
James och jag antog att mr Wilman hade lagt några lyxtält i reservskåpbilen.
Jag försöker minnas om jag nånsin varit så här irriterad.
Ganska dåligt.
Till och med en pojkscout skulle säga nej.
Var fick han dem ifrån?
Åkte han till en festival dagen efter den slutade och bara tog för sig?
Men jag kan inte... Jag är 63 år gammal.
Jag kan knappt nå mina knän, för att inte tala om tårna.
Hur tror han att jag ska klä på mig i det på morgonen?
Och vet du vad som är dubbelt irriterande?
Nej, men fortsätt.
- Hammonds tält är bättre. - Mycket bättre.
Jag kommer aldrig att kunna somna
när jag vet att Hammond har det bättre tio meter bort.
Jag behöver inte ett sånt tält.
Det är genomskinligt, förutom allt annat.
Sa han i en butik: "Vilket är det billigaste tältet?"
Stormarknader hävdar att de återvinner sina bärkassar...
Efter en eländig natt, åkte vi mot sydväst ännu en gång
in i Afrikas stora hetta.
Men på plussidan
började denna del av resan som en bilfanatikers himmelrike.
Först var det en grusrallyetapp.
Och sen vad som kändes som ett bergspass.
Åh, asfalt.
Jösses. Vilken väg!
Och sen...
...kom vi till en yta som vi alla hatar.
Herregud, det är en tvättbräda.
Dålig del.
Låt det ta slut! Nu, snälla, jag ber dig.
Ni kanske inte tror att det är så illa, men se.
En av mina luftventiler har skakats loss från bilen.
Från vårt perspektiv var det det minsta av hans problem.
James, din Maserati ser väldigt vinglig ut.
Som en trasig clownbil-vinglig.
Vingarna rör sig, allt.
Herregud, jag ser vad du menar.
Hela karossen vibrerar.
Det är chockerande här inne.
Tror du att mr Wilman har tänkt på
att lägga några extra bäcken i reservskåpbilen?
Herregud.
Vi har kört 42 kilometer i detta.
Jag är trött på den här... tvättbräde... vägen.
Tack och lov, en stad med släta vägar syntes snart.
CHINGUETTI - 4 711 INVÅNARE
TEMPERATUR 50 GRADER C
Denna stad, Chinguetti, var för tusen år sedan,
och jag menar för tusen år sedan,
en mellanstation mellan Timbuktu och kusten,
och de förvarade all sin litteratur här.
Varje byggnad var ett bibliotek. Allt lärande fanns i den här staden.
I dag är staden delad i två delar av en wadi full av mjuk sand.
Och att korsa den krävde helt klart en enorm mängd hastighet och kraft.
Jösses!
Jeremy är här.
Ett ganska trevligt litet torg, visst?
Min bil ser lite... Den ser ganska sliten ut nu.
Vad är det här?
Jag vet inte.
Jösses.
Det här är inte bra.
Den ska vara inuti någonstans.
Är det olja eller vatten? Oljigt vatten? Sandigt, oljigt vatten?
Det är ingetdera.
- Det är servostyrningsvätska. - Vad?
Servostyrningsvätskan blir otroligt varm
på grund av arbetet den gör.
Har du sett...
Motorhuven är uppe, ska jag...
Bara en mindre... Det är bara en temperatur...
Lite för mycket värme här och där, typ...
Den har gråtit.
Ja, den har gråtit lite.
Det är känt att de gör det i öknen, DB9.
- Sant. - Lyssna.
- Jag vill se mig omkring i stan. - Ja.
Jag har något jag vill titta på.
Vad? Nej, vad?
Ett bibliotek.
Det finns massor. Där, "Bibliotheque" betyder bibliotek.
Det finns tre. Det brukade vara 700.
All kunskap,
jag har rätt, eller hur,
- förvarades här. - All arabisk kunskap.
Okej, vi ses snart.
Jag ville se denna historiska plats,
för snart finns den inte kvar.
Öknen...
- ...äter staden. - Va?
Den äter den.
Helvete. Titta på det här.
Han kommer inte klippa gräset längre.
Det är flera meter djupt.
- Varför äter öknen en stad? - Titta på det där!
Det finns en sak som kallas global uppvärmning.
Hört talas om det.
Och på grund av det rör sig Saharaöknen söderut
med fyra meter per år.
Så vinden flyttar sanden?
Växtligheten håller på att dö och bli öken.
- Om hundra år är allt det öken. - Borta.
Det är förmodligen ett hustak.
Jäkla... Jag är chockad.
- Men vet du vad? - Vad?
Det har gett mig en idé.
- Vad? - Okej.
Du kommer att gilla det.
Under tiden, i ett av biblioteken,
blev jag visad några otroliga antika texter.
Det är riktigt guld i denna delen.
Är detta guld?
Ja?
Den är förgylld. Den.
- Ja, den här. - Den är fantastisk.
Han sa att en amerikansk turist besökte honom.
Besökte killen i biblioteket,
och han ville köpa boken.
Han sa att om han sålde den skulle han få ett hus i Florida.
Han sa nej. Det är arvet från hans farfarsföräldrar.
Jag tycker att du gjorde rätt.
Du vill inte till Florida.
Varmt och klibbigt och fullt av folk med vapen.
Får jag röra vid den 500 år gamla astronomiboken?
Detta är de relativa rörelserna hos månen och...
jorden och solen.
Så det är före Kopernikus
förmodligen, så det är ungefär samtidigt,
och i arabvärlden hade de ännu inte insett
att solen borde anses vara i mitten.
Tänk också på att...
när vi talar om 1100-talet,
vår förståelse av 1100-talet...
Efter att ha sänt bibliotekarierna i djup sömn
kom James äntligen ut i solljuset.
Hej, hur är det? Var det bra?
Ja, helt fantastiskt.
Så många böcker, men en stack ut,
med diagram över profeternas liv,
varje sida var en illustration,
- som en bild. - Hans humör förändras.
Vad har ni gjort?
- Vad har ni gjort? - Vi har hängt.
Vi har gått omkring och tittat på staden.
- Jaha, det. - Du märkte det. Ja.
- Det var inte vi. - Nej.
- Det är... - Vi tittade på en
- annan del av staden och hittade den här. - Ja.
Du vet, dammvirvlar,
- virvelvindar. - Ja.
Där du parkerade, i korsningen.
- Ja. - Det kanske förstärkte effekten
av vinden och plockade upp sanden och la den där.
Och ni såg detta hända?
Nej, vi såg oss om i den andra staden.
Det enda andra vi kan komma på,
- vi har funderat... - Ja.
...är att de inte har parkeringsböter här,
- om du parkerar mitt på vägen. - Ja.
Parkeringsvakterna fyller bara din bil med sand.
Det är väldigt bra.
Och om min bil inte fungerar?
- Det gör den. - Hur fan får jag ut den?
- Var är nyckeln? - Var lämnade du den?
På instrumentbrädan.
- Öppna dörrarna, sanden faller ut. - Den är låst.
Jag låser aldrig min bil.
I fall precis det här skulle hända.
Okej. Ge mig en spade, Jag fixar det. Ni...
Stick iväg då.
Efter att ha lämnat James med sitt oväntade sandstorm-problem
gick vi mot reservskåpbilen,
eftersom vi ville lösa problemen
orsakade av de fruktansvärda tvättbrädevägarna.
Herregud! Det är... Det är...
Bränns!
Tack.
Om du vill svetsa
- eller motorsåga. - Eller rollspela.
Vänta lite nu.
Jag kan göra något med dessa.
Ja, det kan jag.
Medan James slet med att tömma sin bil...
Idiotiskt.
...hade vi fullt upp med det vi hittade i skåpbilen,
och snart var våra tvättbrädelösningar klara.
Jag hittade den här i lastbilen.
- Det är en kultivator. - Ja.
Det kanske fungerar, men vanligtvis
så bogseras kultivatorer bakom traktorn.
Ja, men då måste jag köra över
vägen innan jag jämnar ut den.
Det fungerar inte.
Skulle vara mer sällskapligt.
Jag är inte det.
- Är inte vad, sällskaplig? - Nej.
Jag vill att det fungerar och gör mitt liv bättre.
Du kommer nog att inse att min idé
överträffar detta med en faktor på flera miljoner.
Jag har verkligen ingen aning om varför mr Wilman la två snöskotrar i skåpbilen
när vi skulle till Saharaöknen, men jag är glad för det.
Låt mig förklara.
Istället för att använda skidorna
har jag monterat hjul fram, men det är inte intressant.
Det vi är intresserade av är larvbanden.
De kommer att susa fram framför mina hjul,
och jämna ut åsarna
på tvättbrädan.
Så när jag kommer,
otroligt slätt, som ett biljardbord.
Och de går som två massiva bandslipmaskiner.
Helt rätt, de är bandslipare,
monterade fram på en Jaguar F-Type.
- Ja. - Off-road. En F-off-roadertyp.
Otroligt, eller hur? I stället för att bli inlåst i en trist cell,
i en tröja som knäpps bak,
har du haft så många möjligheter att förverkliga din galenskap.
Där är det!
Med de tekniska genomgångarna över,
var det dags att omsätta teori i praktik.
Höjer riggen.
Richard Hammond. Mot framtiden!
Jag gissar att de flesta i denna stad
aldrig har sett en snöskoter.
De blir förvånade när de får höra vad dess syfte är.
Den är självklart upphöjd just nu.
Jag kan sänka den hydrauliskt.
Det är precis som James Bonds Lotus.
I normalt billäge är det bara en vanlig bil.
När vi kom till en tvättbrädesektion på vägen utanför staden
förberedde vi oss för vårt jungfrutest.
Snöskotrarna är igång.
Okej, jag gör det.
Nu kör vi. Sänker.
Och nu kör vi.
Jag tror att det funkar.
Jag är inte... Ja.
Jag skulpterar vägarna. Jag slätar ut dem.
Jag skrapar vägen.
Herregud!
Jag fattar inte att detta händer.
Såja.
Nu ska jag bara sitta här och slappna av.
Och det är inte bara jag som gynnas. Kom ihåg det.
Hela Afrika gynnas.
Några stenar kastas upp.
Ja, det kan hända.
Ja, det är stora stenar.
Men trots denna barnsjukdom,
när vi stannade några km senare för att inspektera vårt arbete,
var resultaten obestridliga.
Om man tittar på vänster sida av vägen,
där vi har skrapat,
och sen på höger sida som vi inte har skrapat,
- Jag menar... Bevis. - Det fungerar.
- Man kan ha F1-lopp där. - Lätt.
Vi bestämde oss för att att vara allmännyttiga,
och köra sida vid sida så vi kunde jämna ut hela vägen.
Okej, Hammond, vi kör.
Vi skulle kunna köra dubbla filer.
Jag kan nog gå lite djupare här.
Jag lär mig att finslipa systemet nu.
Fan!
Åh, fan!
Herregud!
Jag har aldrig sett något liknande.
Jag såg en rökpuff, och den hoppade...
Det finns åtminstone inga vittnen. Förutom de i den här lastbilen.
- Jag ska bara lugnt åka vidare. - Ja.
Okej.
Om jag kör bredvid ser ingen att det saknas en.
Bra tänkt, Hammond.
Det var unikt. Jag är ganska säker.
Den gick nog sönder.
Efter denna andra incident övergav vi
alla vägreparationer för överskådlig framtid.
I början var vårt experiment lysande,
och sedan gick allt fruktansvärt fel,
väldigt snabbt.
Hade du förberett tal? Jag hade.
Jag visste inte vilken utmärkelse jag skulle få.
Jag skulle få en staty och hålla ett TED-talk.
Jag får nog ingen utmärkelse nu,
speciellt om min snöskoter kraschar in i en avlägsen by.
Vi förutsatte att May skulle komma ikapp,
så vi fortsatte.
Men när mörkret föll började min Aston att krångla igen.
Jag blir överhettad igen.
Bilen säger åt mig att stanna direkt.
Jag kommer inte över tredje växeln, så det är för högt varvtal.
Okej, Hammond.
Det finns bokstavligen inget jag kan göra åt det.
Nej. Det var en suck, men du har rätt.
När min kollegas baklyktor upplöstes i natten
rullade jag på, ensam.
Det är sent och jag kan inte köra snabbare än 30 kilometer i timmen.
Växellådan går sönder. Den växlar inte upp.
Jag har fastnat i tvåan.
Och om jag kör med högre varvfrekvens än 1 500 r/min
så överhettas motorn.
Jag får dessutom varningar som säger
kontrollera batteri, tändningsknapp, bromsfel, stanna säkert.
Lamporna på instrumentbrädan har slocknat. De är tillbaka!
"Krockkuddeservice brådskande.
"Vältskyddsfel. DSC-service krävs."
Kom igen.
Jag ska ta dig till lägret. Lite jobb.
Nästa morgon var James och jag återförenade.
Herregud!
Jag är tom.
- Morgon, May. - Morgon.
Har du sett vad som saknas här?
Ja.
Jag ligger bakom de andra två.
De är några km före, jag hittar dem.
Jag kan inte fortsätta förrän jag har fixat bilen.
Så jag slaggade här, för att jag kan,
för jag har ett Aston Martin-hotell.
Aston Martin-biten funkar inte så bra.
Jag lanserade den här bilen.
Jag minns när de kom ut.
Det var den exakta tidpunkten när bilarna började bli smartare.
Men inte smarta nog.
Allt elektriskt i bilen
styrdes av en separat ledning.
Okej när man bara hade ett signalhorn.
Men vid det här laget styrdes allt med elektronik,
så de kombinerade allt i en gigantisk, mycket smart ledning
som gick runt bilen och stannade vid olika saker.
Och bilen kan känna allt, bromsar, fjädring.
Det är bra, tills den inte kan känna dem.
Om den inte känner växellådan slutar den använda den.
Någonstans där inne finns en kortslutning,
och hela det centrala nervsystemet får härdsmälta.
Det kan vara var som helst.
Dessutom har öknen gjort det värre.
Den är varm. Full av stenar och sand.
Den behöver kylas.
Här är en liten kylare framtill.
Den kyler olja till växellådan, som är längst bak.
En av stenarna har gjort ett hål i kylaren.
Oljan läcker ut och sprider sig över kylarens framsida,
blandas med sanden och bygger i princip
en tegelvägg framför sig själv.
Så växellådan överhettas.
Det kan jag nog göra något åt, men vad gäller elektroniken
kan jag bara titta
tills jag fysiskt hittar ett problem att åtgärda.
Efter en timmes fixande var jag tillbaka på vägen,
men Aston var på intet sätt lagad.
Jag rör på mig, vilket är bra. Men jag har bara en växel
och ingen aning om vad som händer i motorn,
för ingen mätare fungerar. Temperatur, inget.
Det är därför jag inte får växla.
Den ger mig ingen information eftersom den inte får någon.
Nämen, hej. Tankbilen.
Jag vet inte om jag har bränsle, men jag tar lite.
Min mätare funkar inte.
- Titta. - Här är han.
Den fungerar!
Ja. Mer eller mindre.
Jag ska bara låta den vila.
- Hur många växlar har du? - En.
- Vilken? - Jag vet inte.
Total katastrof. Okej, bränsle.
- Vet inte om jag behöver det. - Hade inte...
- Inga mätare. - Ingenting!
Den gör så också. Vet inte vad det är.
Bonds Aston lät aldrig så.
Låter toppen.
Hur snabbt körde du, Bond?
"Jag vet inte. Mätaren var trasig.
"Hade bara en växel."
- Vet du vad? - Vad?
- Vi har varit här i tre dagar... - Ja.
- Jag måste ha druckit 60 liter vatten. - Lätt.
Jag har inte kissat en enda gång, och nu,
tror jag att detta har uppmuntrat det. Det är på väg nu.
- Jag ska pinka. - Jag har inte kissat.
Nej, det behövs inte! Solen har kokat allt ur oss.
Det är faktiskt...
- På riktigt, jag har inte kissat... - Ja.
...en enda gång.
- Jag ska gå. - Men jag ska försöka,
- det var ett tag sedan. - Jag behöver inte.
Efter några minuter i position
hade vi äntligen någon form av framgång.
Du vet diagrammen som visar färgen på ens kiss.
- Det berättar hur frisk man är. - Ja?
Den här färgen finns inte.
Det är bara en tunn ström av varm sand som faller genom ett sugrör.
Min är som en ledstång.
Jag kan dra i den, och det har blivit som kola.
Kanske gör det igen om en vecka.
Mitt säte är så varmt.
Tändning på. Instrumentpanel av.
Det fungerar. Har jag drivkraft?
Nej. Jo, det har jag.
- Vad var det? - Vad i... Vad?
Vad fan var det?
Vad? Varför skulle det...
Varför knöt du fast den vid tankbilen?
Du och jag var...
May.
- Gjorde du det här? - Vad?
Nån knöt fast den vid tankbilen.
Tänk om tankbilen hade sprängts?
Jag vet vad det är.
Galna meteorologiska förhållanden kan trassla ihop
en repögla som blåser runt, och knyta fast den vid saker.
Det är mitt hem.
Jag kan inte sätta fast det igen.
- Det är krossat. - Otur. Nu åker vi.
Då måste vi titta på en Aston Martin DB9
som kör genom öknen, och inte...
- en taxibil. - Mobbning på arbetsplatsen.
Jag gjorde det inte! Jag pinkade... Nja, inte pinkade.
Jag sköt ut några kolor ur kroppen.
Det är en vacker bil du har där, Hammond.
Håll käften.
I dag var vår plan att nå huvudstaden Nouakchott.
CHOUM - NOUAKCHOTT MAURETANIEN
Och då vi inte trodde det skulle ta så lång tid
föreslog jag ett kulturellt tidsfördriv.
I går pratade jag med
en gammal kvinna utanför biblioteket.
Hon sa att om vi fortsätter på den här vägen
så kommer vi till ett enormt öga i öknen.
Va?
Tydligen kallas det för Afrikas öga.
Det ska vara det mest fantastiska på jorden.
Jaså?
Det är en konstig geologisk händelse.
Det sägs vara den förlorade staden Atlantis.
Det var faktiskt... Ingen visste om det
förrän Apollo-astronauterna såg det från rymden.
Verkligen?
Det låter osannolikt, men det är vad hon sa.
Försökte hon också sälja några magiska bönor?
Om vi höjer tempot lite
har vi tid att leta efter det en liten stund.
Jag kan inte höja tempot. Jag har en växel.
May och jag kan vara förtrupp genom att öka tempot,
och när vi hittar det hör vi av oss.
Om ni hittar ett extra tält också är jag tacksam.
Tar mig till Afrikas öga. Här kommer jag!
Den där kompressorn. Ät bränsle!
Vad finns mer där ute tillsammans med det gigantiska ögat?
En massiv näsa.
Jag vet att det finns ett par stora bröst där ute.
Efter snabba framsteg på den släta asfalten
närmade sig James och jag det mystiska ögat.
Okej, James. Om man ska tro den gamla kvinnan
är det gigantiska ögat här.
Det finns inget öga.
Du säger inte så när du åker över kullen
och det finns ett enormt öga där. Vänta bara.
Bra många kilometer bakom
minskade mina chanser att komma ikapp de andra två.
Mätarna slogs på kort, och det är dåliga nyheter.
Temperatur, riktigt hög.
Allt jag kan göra är att fortsätta vid det som tonhöjden säger mig
är 2 000 r/min i min enda växel,
och jag skulle behöva stanna och sätta upp mitt tak.
Jag ska stanna vid detta magnifika bytorg,
för jag håller på att kokas.
Jag ger upp.
De kan köra med taket av. Jag är inte modig nog.
Snälla, fastna inte.
Herregud. Nej, det är inte acceptabelt.
Jösses, jag har precis...
Det är överrullningsbågen som utlöses vid en krasch.
Det är bra.
Trevligt.
Det kan väl inte hända igen? Den är borta.
Vi får se.
Jag försökte precis starta den...
Det blev mycket värre riktigt snabbt.
Under tiden, djupt inne i öknen
hade vi fortfarande inte hittat vad vi letade efter.
Inget öga, inget öga.
Kameler, kamelögon, men inga ögon.
Jösses. Ett fruktansvärt ljud.
Vad är poängen med det här, Clarkson? Det finns inget jätteöga.
- Vi förstör bara bilarna. - Det handlar om...
Med lite mer uthållighet kanske vi kommer över krönet där
och där är det.
Fan!
Kuk.
Jag har fastnat och det är ditt fel.
Allt detta om att se från rymden.
Tänk på den kinesiska muren.
"Man kan se den från rymden."
Man kan se den när man står bredvid.
Det är där. Du låter mig inte leta efter det.
Det kan ha varit en saga som Gypsy Rose berättade
för du hade gett henne ett och ett halvt pund.
Okej, bra, jag... Vi ger upp.
Jag gillar inte att ge upp, men jag gör det.
Du ger upp att leta efter något som ett öga mitt i Afrika.
- Ja, ett stort öga. Hon... - Vad? Men hur stort?
Så som hon beskrev det, typ enormt stort.
- Var är Hammond, förresten? - Det är en bra fråga.
Han bryr sig nog inte om att leta efter ögat
för han tror bara att det är...
Det är förmodligen meningslöst, men...
Ingen täckning alls.
Det hjälper inte.
Det kommer inte ut massor av vätska,
men det hade ändå inte förklarat
att nyckeln är död.
Det är helt klart elen.
Om dess svaga hjärna från 2005 har gett upp
har jag fått nog.
Det enda andra är batteriet.
Det är väl inte urladdat?
Men det är bakom...
detta säte.
Herregud! Frälsning!
Omöjligt. Vänta, låt mig kolla.
Den strömförande batteripolen hade skakats loss.
Den hade bokstavligen skakat sig självt lös. Det var så.
Jag kom iväg och det kom fler goda nyheter,
för växellådan hade bestämt sig för att faktiskt bli en växellåda igen.
Aston Martin! Ja.
Jag har växlar och allt.
Under tiden, på väg tillbaka till huvudvägen,
hade May och jag blivit ganska distraherade av något vi hade hittat.
Detta.
Jösses Amalia, titta på det här!
Titta.
Milda makter!
Är det en oas?
Inga bevis alls för att jag är engelsk.
Vänta.
Kom och sätt dig, jag vet precis vad vi ska lyssna på.
Jag hittar ingenting för att fira
Richard Hammonds bortgång.
Gordon Lightfoot dog också i dag så...
- Jaså? - Ja.
För att ge er en uppfattning om hur tomt Mauretanien är...
Jag har nu kört 15 mil på den här huvudvägen
som korsar landet,
och jag har inte sett en enda bil. Inte en enda.
Det är bara... Det gör ont i huvudet.
Den här platsens storlek och tomhet.
Jag tror att det är en vanställd Aston Martin...
Ja, det är det.
Mina kollegor kom ikapp mig
precis när min hemsökta bil började krångla igen.
Jag har förlorat växellådan.
Nu piper det!
Varför har mina fönster öppnats?
Varför är mina... Jag bad dem inte...
Varför är mina fönster öppna?
Den är aktivt olydig och plågar mig nu.
Den valde att öppna fönstren och ta bort möjligheten att växla.
Ackompanjerat av ett irriterande pip.
Jag trodde att pipandet kunde bero på
att bilen inte trodde att mitt tak var ordentligt säkrat.
Så jag stannade för att testa min teori.
Din jävel!
Den piper fortfarande.
Den har ett behändigt tak. Tryck på en knapp så går det ner,
sen måste du ut och hoppa på det.
De säger att folk blir galna i öknen efter ett tag.
Och i mitten? Den här biten i mitten?
En sån ligist.
Sluta bara pipa! Det är okej!
Sa du att du tror att du ligger i andra växeln?
Den säger inte vilken det är, men jag tror det är andra.
Men om jag kör fortare, överhettas den väldigt snabbt.
James, än en gång står vi inför ett dilemma, eller hur?
Vi kör hela vägen till kusten i 60 kilometer i timmen,
eller så gör vi inte det.
Låt mig fundera lite på det där.
Jag drar samma slutsats.
Skitstövlar.
Det var fortfarande 30 mil till huvudstaden.
Så James och jag stannade i en liten stad
för att träffa tankbilen.
Och vi fick en oväntad bonus.
- Det här är en landningsbana. - Ja.
Jag tänker bara, kanske...
Medan vi väntar på Hammond
kan vi göra lite bilgrejer i vårt bilprogram.
Vad tänker du på?
Jag funderar på ett dragrace.
Vilken bra idé.
Ganska intressant, om man tänker efter.
Jag har velat veta hela tiden.
Du har mycket mer kraft än jag.
Jag har mer kraft, jag har 434, men jag har mer vikt.
- Du har 434 hästkrafter... - Ja.
...jag har 375. Hur mycket väger den här?
Två ton.
Min väger 1,6.
Ja. Intressant.
Intressant experiment för damerna och herrarna.
Ja.
Med det beslutat åkte vi till slutet av banan,
satte upp några dragracetillbehör,
och förberedde för starten.
Vad behöver jag? Sportläge, ja.
Väggrepp, av tror jag.
Jag är i manuellt läge, men på grund av sättet jag har modifierat bilen på
kan jag inte ändra något av programmen.
På grund av sättet du fyllde min bil med sand på
har jag problem med knapparna, men har det.
Vänta. Titta vem som är här.
Terminator 3: Rise of the Machines.
- Precis i tid. - Va?
- Precis i tid. - För vad?
Dragrace.
Jag är inte i stånd att köra ett dragrace.
Stäng av den.
Nej. Det är en dålig idé.
Varför inte stänga av den?
För den startar förmodligen aldrig igen.
Vi var på väg att starta ett mycket intensivt dragrace.
Har du sett Terminator 3?
Folk har undrat i många år
när Skynet skulle bli helt självmedvetet?
I en Aston Martin som körs av dig i Mauretanien.
Ingen förutsåg det.
Tänk om idioten lär sig att kommunicera med andra maskiner?
- Den är en idiot, eller hur? - Den är en idiot!
- Hammond. - Vad?
Vad är det?
Vad fan gör den här?
Är det en av dina?
- Vadå en av mina? - Vad är det annars?
Hur länge har den varit igång?
Sedan han släppte den.
Men det var 25 mil bort.
- Herregud! - Du släppte ut den i öknen.
- Säg inte... - Det är...
Jösses!
- Det var ditt fel. - Va?
- Det var din snöskoter! - Ja.
- Det finns inga andra. - Jag kunde inte veta att
den skulle träffa tankbilen från 25 mil bort!
- Du släppte ut den i naturen! - Nej, den smet!
- Vi blev tillsagda att uppföra oss. - Ja.
Vi borde ge oss av.
- Ja, vi borde åka. - Ja.
- Ganska snabbt? - Ja.
Snälla, byt växel.
Byt växel nu.
Nu är det dags.
Bråka inte med mig. Nu är det dags att byta växel!
James och jag körde i rask takt
för att lägga så mycket avstånd som möjligt mellan oss och explosionen.
Och snart blev vi uppslukade
av omgivningens karga skönhet.
Utsikten på båda sidor, speciellt den sidan,
är spektakulär.
Det är nästan som snödyner,
sanden är så ljus.
Det är fantastiskt.
Min temperatur har sjunkit till 37.
Ja, jag är nere på 38.
Det är rent kyligt.
Till slut kom jag och Jeremy fram till huvudstaden,
där det snart stod klart att vi inte är lika kända
som vi är i andra delar av världen.
Richard!
Någon kallade mig precis Richard.
Om den unge mannen ville se den riktiga Richard,
skulle han få vänta länge,
med tanke på hur Hammond och Terminator höll på.
Kom tillbaka. Jobba, din idiot.
Kan vi inte bara... Okej, det är din växellåda.
Kan vi se det som vår växellåda?
Vi delar en växellåda.
Centrallåset aktiverades precis.
Den låste dörrarna.
Flera timmar senare
drev Skynet fram min enväxlade bil in till Nouakchott,
där det fanns tillräckligt bra wifi
för mig att ansluta bilens felaktiga hjärna
till en bärbar diagnosdator.
Okej, 30 mil på en växel.
ASTON MARTIN DIAGNOSTIKSYSTEM
Jag pratar med datorn i ettor och nollor,
språket den förstår.
Jag ska nu se vad den har panik över.
Den oroar sig för mycket. Herregud!
Passagerardörrmodul...
Den oroar sig för dörren. Oroa dig för växellådan.
Global Positioning-modul. Det var därför jag var i Nottingham.
Jag tror inte att de flesta av dessa är mekaniska fel.
Inget är fel. Den har bara blivit upprörd.
Om jag trycker på denna.
Det är "oroa dig inte"-knappen.
Jag gör det.
Glöm det. Den rensar dem.
Ge mig kontroll över bilen, snälla.
Och låt mig köra.
Så... Förhoppningsvis... Kan inte titta.
Ja! Så där!
Men det är inget att klaga över.
Så jag tror att jag har växlar.
NOUAKCHOTT - 1,5 MILJONER INVÅNARE
Nästa morgon, när vi skulle se oss omkring i staden,
kom sanningens ögonblick.
Den bytte växel! Den bytte växel!
Jag har växlar! Den bytte precis växel.
Så, John Connor, du slår tillbaka.
Ja!
Vårt mål var lite sightseeing, men vi blev genast
distraherade av Mauretaniens bilars heroiska briljans.
Ja. Fjädringen är borta.
Han krockade precis.
Var det det som lät?
En förklaring till några av krockarna som hände den här bilen,
är att man inte kan se ut ur den.
När slutar det vara en bil?
När den slutar röra sig. Tills dess är det en bil.
Jag tror att den en dag kör och bara försvinner.
- Det var inte bra. - Precis.
Den har ingen AC.
- Den fortsätter. - Titta på den.
Fantastiskt. Han kan inte stanna.
- Killen måste hålla i dörren. - Där är en till.
Jag gillar säkerhetsfunktionen för fotgängare.
Men det funkar!
Hammond, du var orolig för din Aston.
Det är därför jag inte kan klaga.
- Jag har bara börjat! - Du måste...
Efter att ha insupit dessa mauretanska krigshästar
gick vi till ett café för att dricka lite
varmt, brunt vatten.
Undrar hur en bilbesiktning ser ut här?
Osynlig. Mercedes! Där, titta!
- Varje panel mer än bara en gång. - Inte bara en gång.
Ja, det är en livstids arbete.
Och John, hur är din bil? Eller vinner Skynet fortfarande?
Jag kämpar och den kämpar tillbaka.
Har den sagt: "Är du Sarah Connor?"
Jag undrar om jag kan bli en del av Borg, och bekämpa den direkt.
Det där är en höjdare.
- Titta på den. - Jättebra.
- Titta på den där. - Fin!
- Trevligt. - Cruisar, armen ut genom fönstret.
Det är inte te, men det är ganska gott.
Till och med du gillar det.
Det kan ha lite te i sig.
- Jag tar hellre en öl. - Du vad?
Jag tar hellre en öl.
När det gäller det känner jag till...
en kedja med spritaffärer som finns i varenda huvudstad i världen,
och även i ett torrlagt land, ett muslimskt land som detta,
som är väldigt torrlagt, kan du alltid få en gin och tonic,
eller en uppfriskande öl.
- En spritaffär här? Vilken? - Ja. Den finns överallt.
Den heter den brittiska ambassaden.
Är det?
- Konstigt. - Suveränt brittiskt territorium.
- Så vi kan... - Ja.
De kommer att välkomna oss, kanske inte dig,
och sen kan vi ta en uppfriskande drink.
- Var är den? - Drick upp ditt te.
Jag vill inte ha det.
Eftersom Hammond insisterade hittade jag numret till ambassaden,
bokade en tid, och vi gick dit direkt.
Det här är min favoritdel av jobbet.
Komma till en stad som denna.
Kicken man får från en stad som denna.
Gordon Bennett!
Hammond råkade ut för en olycka.
Han rammade min Aston!
Åh, nej, någon körde på hans splitternya DB9.
Du borde köra försiktigare, Hammond.
Det var inte jag. Han körde bara genom.
Okej, vi har en vinnare. Mina damer och herrar, vi har en vinnare.
Jag har ingen aning om vad det är eller var.
Jag vet verkligen inte vad det var.
Ingen aning. Någon slags herrgårdsvagn.
Vårt bil-spotting-spel är nog över nu,
för vi kan helt enkelt inte slå det.
Efter några krockfria kilometer anlände vi till den brittiska ambassaden.
Det är här, killar. Här är vår klubb.
Tilltalar man dem som "ers ambassadörskap" eller nåt?
Ja, "ers övermännisko-het."
Kanske bara "hyresvärden"?
Gin!
Hur som helst, lyssna.
Det är artigt. Någon säger: "Får jag bjuda på en drink?"
Du säger: "nej" och de: "Är du säker?"
Och du: "Nej", tittar på klockan och:
"Okej, bara en."
Men du säger inte "ja" direkt,
för: "Vill du ha en gin och tonic?" "Ja!" Inte så.
- Det är artigt. - Ja, exakt.
Jag kan bara tänka på gin.
BESÖKSBOK
Så väldigt trevligt här.
Bara britter gör så här.
Det finns en gräsmatta!
Var är baren? Det finns en bar, men titta inte på den.
- Hallå! - God morgon.
God morgon. Hur är det? Colin Wells.
Trevligt att träffas.
- Du ser elegant ut. - Ja.
Han slogs med Terminatorn hela natten, därav tröjan.
Men framgångsrikt.
- Stig in. - Tack.
- Hur har det gått? - Ganska bra, faktiskt.
För oss två...
Vi var förvirrade när vi skulle åka till Mauretanien,
för vi är ganska resvana,
men vi alla... Han trodde inte att det fanns alls.
- Han trodde det var en C.S. Lewis-grej. - Ja.
Men hur kändes det när du fick uppdraget?
Jag blev glad.
- Jag ville komma hit. - Du ville?
Jag ville komma hit...
Visste du var det var?
Ja. Många omkring mig trodde att jag skulle till Mauritius
- när jag sa Mauretanien. - Ja! Exakt.
"Ja, jag har Mauritius! Mauretanien?"
Ja. Låt mig säga, jag borde bjuda på en drink.
- Jag är ledsen. - Ja, tack.
Vill ni ha något att dricka? Vi har ett bra utbud av teer här,
om det skulle vara... Är det okej för er?
- Jag har english breakfast, ceylon. - Nej...
- Te, ja. - Ja, härligt.
Jag går och beställer.
- Ursäkta mig. - Tack. Det är väldigt gästvänligt.
- Titta vad som hänt. - Ditt fel!
- Varför mitt fel? - Du hanterade det fel.
Brittiskt territorium. Tillhör Storbritannien.
Kollade vi att han dricker?
Osannolikt att en ambassadör inte dricker,
- men om du frågar... - Såg du?
Det är inte en man som druckit tonic hela livet.
- Om vi hade sagt... - Snälla, kan vi få en drink?
"Härligt, men kan jag få en drink-drink?"
Håller med. Mitt goda uppförande har gett oss problem.
Ja.
Får jag fråga, medan vi är ensamma,
eftersom du är en Jag-förare, vilken tavla tar du hem?
De här är väldigt fina.
- Vart ska du? - Killar!
Jag har sabbat det helt.
Det är hans Ferrero Rocher.
- Din idiot. - Okej, det är...
Det är inte särskilt...
De är tränade att vara eleganta.
De är smarta och coola, och du har vält omkull
- deras Ferrero Rocher. - Snabbt, innan han kommer!
Lägg tillbaka dem i rätt ordning.
- Borde inte skratta. - Du trampade på den.
Det gjorde jag inte!
- De är goda. - Någon gjorde det.
Så där. Snabbt, sitt ner.
Förlåt att jag är långsam.
Det är en ganska fin kanna.
Ja, det är vårt officiella porslin.
Precis vad jag ville ha, en kopp te.
- Väldigt uppfriskande, visst? - Ja.
Tack så mycket.
Efter en artig kopp te eller två
ursäktade vi oss och fortsatte vår rundtur i staden.
Vi byter växel igen. Kom igen, vi gör det igen.
Vi gör det igen. Kom igen.
Ännu ett växelbyte.
Snart stötte vi på något ganska spännande.
Vad händer här?
Det är en väldigt bred väg.
Jag vet vad det här är.
Vad?
De byggde en flygplats alldeles intill staden,
och sedan växte staden och liksom översvämmade flygplatsen.
Så de har en landningsbana mitt i huvudstaden.
- Ja, det finns mer stad där borta. - Ja.
- Den är inte i utkanten. Den är i den. - Nej.
Är detta inte en utmärkt möjlighet
för något vi inte gjorde, alltså ett dragrace?
- Ja! - Landningsbanor är till för dragrace.
- Och han... - Och han är lagad.
Du kan delta.
Har inte försonats med ondskans krafter där inne ännu,
men jag vill gärna prova.
Eftersom banan var lika tom som alla övergivna landningsbanor,
bestämde vi oss för att köra.
Okej, sport, antispinn av,
använd paddlarna, solglasögonen ner, fönster upp. Redo.
Den har tagit bort sportläget.
Ni vet min sportknapp? Jag kan inte använda den.
Nu kan jag igen. Tack. Mästare.
V-6, V-8, V-12.
Vilken skulle vara snabbast?
Bra start från Jagen.
Min bil är snabb!
Första växeln, andra, strålande! Det fungerar!
Vänta ett tag.
Det är trafik.
Trafik på banan. Herregud!
Galning!
Jösses...
Fan.
Kära nån!
Det är en... Jag skulle träffa den!
Herrejösses!
Det konstigaste dragracet jag någonsin kört.
Det här är väl inte en tom landningsbana?
Det är nog ingen landningsbana längre, utan en väg.
Vi gör inte om det där.
Tack för bromsarna när jag behövde dem.
Jag är väldigt tacksam och uppskattar det.
Nästa morgon var vi uppe med tuppen,
för det var dags att lämna Nouakchott.
Dessa lastbilar fulla av sand. Vem ska de sälja den till?
De har fin sand till salu här.
Det finns stora högar här.
Om du inte gillade sanden tidigare finns det lite sand där.
Mycket konkurrensutsatt marknad, sand.
Varför säljer de sand?
Det räcker att man går 10 meter.
Vi lämnade sedan huvudstaden och åkte söderut mot Senegal.
NOUAKCHOTT - MAURETANIEN DAKAR - SENEGAL
Och efter några timmar började vi märka
en förändring i omgivningen.
Det är inte frodigt,
men det är mindre kargt än något vi har sett hittills.
Vi är nog väldigt nära Saharaöknens kant här.
Vad är det till höger... Är det kor?
Många kor. Det är en hjord. Det odlas definitivt.
Titta bara.
Och det säger mig att vi har korsat Sahara.
Hej, kor. Se på er!
Gräs. Jag kör på gräs för första gången
på vad som känns som 500 år.
Vi letar efter en gräns till Senegal.
Så det blir som en checkpoint. Och vi åker in.
Vi körde längre och längre längs myriaderna av spår,
men efter en timme,
hade vi fortfarande inte hittat något som såg det minsta officiellt ut.
Var är den jäkla gränsen?
Jag förväntade mig ett staket och en checkpoint.
Ja, pass och så vidare. Absolut.
Slutligen verkade vårt sökande bära frukt.
Det här måste vara en gränsstad. Det måste det vara.
Åh, nej.
Jag har en hemsk känsla.
Houston,
vi har ett problem.
Jag misstänker att det där är gränsen.
Jeremy, det är en stor flod i vägen.
Gränsen är lite mer flodlik än jag trodde.
- Jag tänkte ett staket. - Jag med.
Det är okej.
- Det finns en bro. - Jag kollar telefonen.
Vad anger du? "Broar nära mig?"
Det finns en väg.
Vi är bästa upptäckarna.
En gammal stad där.
- Ingen bro. - Ingen bro.
Herregud! Hur kommer man till...
Så ingen åker dit i en bil?
Nej.
Jag har kollar ungefär 15 mil
uppströms och ingen bro.
Det här är varför människor använder floder som gränser.
Kan vi få på bilarna... Nej.
- På den? - Den...
Två av de där båtarna tänkte jag på.
Men sådana båtar... Vänta.
Tänk om vi byggde en båt?
- Av damm eller sand. - Inte en ark.
Bara, typ... Vad sägs om...
Vad har vi här? Två, fyra, sex, nästan sex ton bil.
Vi behöver ingen båt, utan en plattform.
Vad ser ni jävligt mycket av här?
Var ni än står?
Vad har jag sett hela tiden?
- Damm. - Sand.
- Getter. - Kameler.
Det är allt.
- Och en sak till. - Sand, kameler.
I stort antal.
- Plastflaskor. - Ja.
- Tillplattade plastflaskor. - Ja, men många.
Vi har precis kört över den. Om vi hittar...
Vi samlar in så många vi kan.
Ja, en, två, tre, fyra...
De finns överallt.
Det är en bra poäng.
Och vi bygger... Vad gör de med... Titta, nät.
- Du föreslår att vi skaffar ett fiskenät. - Ja.
Fyller det med plastflaskor.
- Det skulle flyta. - Ja.
Sen sätter vi en bil på det.
Det skulle nog inte flyta.
- Med tillräckligt med flaskor. - Exakt.
- Flytkraft, fysik. - Inte en grym och oförutsägbar älskarinna.
Det är som gravitationen.
- Flytkraft. - Ja.
- Arkimedes. - Det är matematik.
Ingen drunknar om det inte är grymt och oförutsägbart.
- Det är känt sen antiken. - Ja.
Och reglerna funkar ännu.
Dessutom städar vi upp.
- Det håller jag med om. - Ja.
Vi lämnar stället bättre.
På den grunden, ska vi sätta igång musiken?
Starta musiken.
Det kan vara väldigt användbart.
Perfekt.
Jag måste lägga mig.
Nej, okej? Nej, jag är inte intresserad.
Så ja.
Efter att ha spenderat tusentals pund på en licens för all A-Team-musik,
var vår flotte äntligen klar.
Och för att se om den fungerade så skickade vi
reservskåpbilen först.
- Vi har fått en publik. - Ja.
De tror, med rätta, att vi ska drunkna.
- Nej, de blir besvikna. - Vi ska det.
- Clarkson. - Vad?
- Rakt bakåt. Är den sidan bra? - Ja, rakt bakåt.
Hallå, hallå!
- Okej. - Det här är min idé, eller hur?
- Ja. - Jag är kaptenen.
- Jobb. - Ja.
Det är tre. Jag är med skåpbilen.
Jag kör av den på andra sidan. James, du är längst fram.
När vi kommer dit,
- får du upp oss säkert. - Visst.
Jeremy, du styr motorn.
Men jag vill bara göra det helt klart,
- jag tror inte att det kommer fungera. - Jo då.
Nej, lyssna. På riktigt.
Jag vill inte se något trams,
för det finns en sjukdom. En parasit.
Schistosomiasis.
Vi lägger det på skärmen längst ner så kan ni googla
och vet att jag inte hittar på.
I Senegalfloden, den här. Det finns en parasit.
Om man går i vattnet fäster den sig på huden,
gräver sig igenom köttet, in i blodomloppet,
där den förs till levern och tarmarna,
där den lägger sina ägg.
Hoppa inte i. Vad som än händer kommer vi...
Vi puttrar över dit.
Det är bara dit. Titta, dit.
Startar motorn.
HMS Skit på gång!
Ivriga att se en komisk kapsejsning
knuffade lokalbefolkningen ut oss med nöje.
- Ja. - Ja. Vi åker.
Om du kan svänga när vi kommer ut dit.
Okej, kapten.
Det känns konstigt, att kalla Richard Hammond "kapten".
Jag gör som han säger, då är det inte mitt fel när det går fel.
Väldigt långsamt, men det går.
Långsamt och stadigt behöver vi.
- Koppla av. - Sväng så går det fortare.
Jag skulle tagit med en stol.
Fronten kommer runt.
- Fronten är... - Skit också!
- Ska jag... - Se om du kan starta den.
Okej, provar motorn. Killar.
- Vi har förlorat... - Vad?
Ingenting. Få inte panik.
Vad har förlorats?
Vi har förlorat några flaskor...
- Vad? - Vad?
Flytkraften... Nej, det är inte som att vi sjunker.
- Det gör vi. - Ställ er på den här sidan,
så långt ut ni kan.
Vem surrade fast dem?
Jeremy. Den sjunker verkligen.
- Motorn har startat. - Utmärkt. Styr mot land.
Jag försöker få oss tillbaka.
Jag tror att du har rätt. Vi lär oss av detta.
- Hur är den andra sidan? - Lite sjunkande.
Jag tror att vi klarar oss.
- Den är borta igen! - Herregud.
- Sjunker den... - Den går ner mycket snabbare.
Nej, nej.
Vi bör nog överge skeppet.
Kan du ge mig en vattenflaska?
- James. - Ge mig en vattenflaska.
Det fungerar inte.
- Nej, jag tror inte på det. - Jag är kapten. Skit samma.
- Hammond, du är kapten. - Jag är ledsen.
Tack. Jag är inte på... Jag är fortfarande på.
Den kommer att tippa, du måste hoppa av.
Gräver.
De gräver sig in i mig.
Jag är John Hurt.
Den har sjunkit... Herregud!
- Är den borta? - Borta.
- Jaså?
Jag är okej.
- Du kan gå därifrån. - Du kan gå därifrån.
Ni säger det...
Rör på dig, annars sjunker du ner i leran och dör.
- Är det så mycket avföring? - Ja, det är det.
Jag har fått i mig...
- Mycket av det? - ...mycket.
- Okej. - Du är ensam.
Du behöver antibiotika.
En stor spruta.
Får jag bara påpeka något annat?
Vi har förlorat vår skåpbil.
Okej, det är dåligt,
men vi har redan nog med material för att bygga flottar till bilarna.
Så vi är inte ute än.
- Vad pratar han om? - Det fanns brister
med just den insatsen, ja.
- Ja. - Vi kan och ska göra det bättre.
Så fort du är uppe och helt torr
finns det bara en sak att göra.
Nej. Det är starta musiken.
- Va? - Jag menar...
- Vi är inte där. - Vi måste fortfarande över.
Du har det tufft.
- Ja. - Jag med.
- Du är 63 och full av skalbaggar. - Ja. I mina organ.
Och du får kronisk diarré under nästa vecka.
- Men där borta finns det en bar. - Ja.
- Inte här. - Ja.
- Vi åker dit, vi är i baren. - Ja.
Så vi säger starta musiken.
Starta musiken.
SKITLÅDA
Nästa dag var vi redo för gränspassage 2.0.
Vi har ställts inför en del komplexa frågor, absolut.
För man måste hålla fronten på bilen från vattnet.
Men man måste ha bakhjulen precis i vattnet
för vi har monterat paddlar på dem, som propellrar,
så att vi kan röra oss framåt eller bakåt.
Styrning?
Det finns ett roder här,
som är fäst vid en sorts spak
vid dörrspegeln där.
Det kommer inte att gå.
James och Richard tror det. Det gör inte jag.
Det här är lysande.
James, tror du att det fungerar?
Jeremy frågar dig.
- James May. - Vad?
Tror du att det fungerar?
Vad?
Han är så gammal.
Tror du att det här kommer att fungera?
Ja.
Jag ska ge det ett försök. Lägger i växeln.
Sugna på att se en repris av gårdagens olycka
var lokalbefolkningen ännu ivrigare att hjälpa oss komma iväg.
Rodret aktiveras.
Rör inte ratten, idiot. Den gör ingenting.
Hallå!
Vad jag ser, Richard Hammond, är du och DB9 på en...
Nej, gör inte så, din själviska man.
Vår landningsplats på den senegalesiska sidan
var en liten strand bara 400 meter bort.
Jag ska utföra en perfekt kurvig sväng
upp på landningsstranden, köra upp, visa mitt pass, Senegal, öl.
Men vi upptäckte snart att för en gångs skull hade Jeremy rätt.
Styrningen fungerade inte.
Jag kan inte svänga vänster, bara höger.
Jag svänger vänster med fullt höger roder.
Min svänger inte höger.
Jag kan bara gå till vänster.
Jag skulle gärna vilja säga
att jag är på andra sidan, men nej.
Jag är tillbaka där jag började.
Kom igen, din jävel.
Hjälp. Jag är i vassen!
Mayday. Fan!
Full back.
Nej, din...
Vi har väl byggt trampbåtar?
Ja, men med bra varumärken på ryggen.
I en timme seglade vi runt och tog oss överallt,
förutom till stranden vi var på väg till.
Jag glider åt fel håll i sidled.
Jag har gjort två enorma U-svängar.
Lokalbefolkningen tror att vi är galna.
Den tar mig till Mauretanien.
Jag vill inte tillbaka dit.
Kan någon säga vad som finns här nere för dit är jag på väg.
Havet.
Jag är helt fast i ett hörn med väggar på två sidor.
Sväng, din jävel, sväng.
Jag älskar sättet hon tvättar på, som om detta händer varje dag.
För helvete, nej.
Herregud.
Sluta krascha in i mig!
Jag är tillbaka i vassen!
Har någon lyckats ta sig åt rätt håll alls?
Nej.
Efter att ha befriat mig från vassen igen
gjorde jag en viktig styrrelaterad upptäckt.
Om du kör otroligt långsamt, Jag menar, i friläge
kan du svänga höger. Ökar du hastigheten går du till vänster.
När vi alla implementerat min nya upptäckt
var vi snart på väg i rätt riktning.
Ja!
Jag ska göra det. Jag är på väg mot stranden.
Kör, kör.
Jag känner lukten av öl.
Som intelligent visste jag att jag behövde mycket kraft för att komma i land.
Så jag höjde taket för att skydda huvudet från parasiterna.
Bra gjort.
Jag är så nästan där.
Bara för en gångs skull, sväng vänster.
Jag är uppe på banken.
Våra framhjul är i Senegal, räknas det?
Jag tror att vi definitivt är i Senegal, ja, vi är här.
Det återstår mycket arbete
med att återställa bilarna till landbaserade fordon,
men det finns något viktigare att sköta först.
Ni två är annorlunda än jag.
Jag tittar på det och tänker bara:
"Vilken uppfinning."
Att titta på den, njuta av den,
är lika trevligt som att dricka den.
Titta på kondensen på glaset, titta på bubblorna,
titta på... Njut av förväntan.
För i mina tankar är det lika bra.
Visuellt är det en bra upplevelse. Muntligt är det irriterande.
- Irriterande? - Jag bara...
Att se skönhet, höra skitsnack.
Självklart bestämde vi oss för att ta fler än en.
Så när Hammond hämtade nästa runda,
smet jag ut till hans bil för lite Terminator-baserat bus.
Om jag Bluetooth-kopplar min telefon till högtalaren
och gömmer den i Hammonds bil
kan jag spela upp meddelanden,
och han tror att hans bil pratar med honom.
Nästa morgon samlades vi igen för att fortsätta resan.
Okej.
Ut härifrån.
Vad fan var det?
Min bil sa precis åt mig att gå ut.
- Nej. - Den sa åt mig att gå ut.
Jag skulle säga det om jag var bilen, men...
Ut härifrån.
- Hör du det? - Jag hörde det.
Det är väldigt konstigt.
- Var du inne i dess dator häromkvällen? - Ja.
- Det är felet. - Jag var djupt intim med den.
I alla fall, framåt.
Jag visste det.
Barnunge.
Hej, hej.
Senegal. Ett sjuhelsikes välkomnande.
Vi hade nu bara ett par hundra lätta kilometer till mållinjen i Dakar.
Och med vår storslagna resa så här nära slutet
verkade det passa bra att reflektera över maskinerna
som hade fört oss hit.
Vi frågade i början av programmet
om det skulle vara möjligt att bygga
en Dakar-ökenrallybil
billigare än en Lamborghini Huracán Sterrato.
Och svaret är ja.
Bara ja.
Jag är förvånad över den här bilen. Helt förvånad,
för den har klöst sig upp för steniga branter,
har tagit sig över floder, har kastat sig över sanddyner.
Och till skillnad från Aston, som är besatt av djävulen,
och Maseratin, som under ytan, faller i bitar,
har denna inte tagit ett enda felsteg.
Jag har gillat bilar vi har använt på dessa äventyr förr
men ingen är jag lika förtjust i som denna.
Jag kommer att sakna den mycket när jag kommer till Dakar.
Verkligen sakna den.
Om jag hade sagt till dig i början: "Jag ska ta en exotisk bil
"från en liten italiensk tillverkare och jag ska modifiera den,
"och jag ska köra den genom öknen",
hade du nog sagt: "Nej, det ska du inte."
Men här är vi. Den är här!
På väg till Dakar,
slutpunkten för världens mest dramatiska och ansträngande race.
Och vi får inte glömma, min är överlägset snyggast av de tre bilarna,
och min är den enda som ser bättre ut nu än när den var standard.
Jag har faktiskt förbättrat originalet.
Vinnare!
Du kanske tror att jag har svårt att lägga fram ett övertygande argument för
att jag har förbättrat min Aston Martin DB9 Volante
genom att förvandla den till en rallyracer, men vänta.
Om jag inte hade gjort det hade denna bil, oförändrad,
bara fortsatt att leva i Peterborough,
pendlande mellan förortshem
och en medelstor handelsgård.
Med en resa till golfklubben på helgerna.
Fortfarande glänsande, men hade blivit det den är,
som är ett lite föråldrat,
sakta bleknande exempel på en en gång storslagen grand tourer.
Genom att göra det jag har gjort
har jag kunnat ta den hit för att göra något otroligt.
Och de erfarenheterna är nu skrivna
på den i repor och bucklor och sprickor.
De är dess livslinjer, dess skrattlinjer på den.
Och jag älskar den.
Jag gjorde den speciell. Den var inte det. Nu är den det.
Vi nådde kusten i den överraskande vackra staden Saint-Louis,
och vände söderut, parallellt med Atlanten.
Vilket gav mig en idé.
Ska vi inte åka in i Dakar på stranden som de brukade göra?
På rallyt. Det gick i mål på stranden.
Ja!
Naturligtvis hade mina kollegor inga som helst invändningar.
Så vi svängde ut på sanden för att slutföra de sista 11 milen,
precis som racerförarna gjorde förr.
Kompressor inkopplad.
Titta på det där.
Paris-Dakar. Detta är målgången.
Det är för precis dessa ögonblick
som människor uthärdade lidandet och svårigheterna med att göra Paris-Dakar.
Det är för detta de gjorde det.
Jag lägger mig bredvid Richard "Hamstern" Hammond.
Titta på det här. Vi är i en affisch!
Tack.
Jag har aldrig haft så roligt.
Vilken underbar, underbar dag.
Nämen, hallå.
Sms från mr Wilman.
"Innan ni åker in i Dakar kanske ni vill kolla era nyhetsflöden."
Verkligen?
BBC News.
Klimatförändringar, klimatförändringar,
klimatförändringar.
Översvämningar, klimatförändringar.
Prova Twitter.
Jösses.
Vänta, kom in. Varför har du stannat?
Varför stannade du?
Wilman sa just: "Kolla era nyhetsflöden."
Det är Dakar.
Va?
Dakar.
Det är ordentliga upplopp.
Det är igång.
Jösses. Vad handlar det om?
Gud vet. Det är nåt politiskt... Jag vet inte.
- Det är mycket... - Jag vet att det är mycket, det...
- Och bussar brinner. Ska... - Herregud.
- Har du sett detta? - Nej.
Dakar.
Det är ordentligt igång. Det är eldstrider.
- Och bränder. En buss står i brand. - Ja.
Okej.
Vi kan inte åka dit om det pågår.
Nej, ingen borde... Jag vill inte att nån åker dit.
- Vi borde inte... - Det var protester planerade,
men det är tre eller fyra dagar,
över oppositionen, men det drog igång tidigt.
- Men det är nu. - Eller så är det något annat.
Eller så är det bara början, så det blir värre.
Vänta ett tag. Vårt flyg hem är från Dakar.
Det är det.
Det kan vi inte göra.
- Saint-Louis flygplats är stängd. - Va?
- Saint-Louis flygplats är stängd. - Stängd?
Stängd. Renovering. Kollade det.
Vi måste köra tillbaka till Nouakchott.
- Allvarligt? Enda alternativet? - Jag ska inte till Dakar.
Kom igen, det blir kul.
Det är ett fram och tillbaka rally. Okej då.
Det betyder en sak.
Jag använder det vanliga slutet.
- Ja. - Och med den besvikelsen
så avslutar vi.
Vi ses nästa gång.
Helvete.
Undertexter: Johan Sjöbom
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir