MARELE TUR PREZINTĂ
SABLAȚI ÎN DEȘERT
Bună ziua și bine v-am găsit la Marele Tur!
Vă prezint Lamborghini Huracán Sterrato.
Comparativ cu un Huracán normal, care a fost proiectat
să bântuie prin centrul orașului, în miez de noapte, cu 15 km/h,
acesta a fost proiectat să traverseze deșertul cu 260 km/h.
Are bare transversale, are pasaje de roată evazate,
are șasiu ranforsat și suspensii cu cursă lungă.
Este eroul rebel al mărcii Lamborghini.
Și nu doar Lamborghini a intrat în jocul de-a „raliul prin deșert”.
Acesta este Porsche 911 Dakar.
Are tracțiune integrală, patine
și o gardă la sol cu 50 mm mai mare decât la un 911 obișnuit.
Până și Morgan a intrat în horă.
Da, acesta este modelul CX-T, cocoțat la rândul său pe catalige.
Are amortizoare de raliu reglabile și roll cage extern.
Frumos!
Mașinile prezentate sunt cu adevărat formidabile,
dar nu sunt tocmai ieftine.
Porsche costă 173.000 de lire sterline.
Morgan costă 204.000 de lire,
iar asta costă 250.000 de lire,
ceea ce ne-a cam pus pe gânduri.
Noi am putea construi o mașină de rally raid mai ieftină?
Mult mai ieftină.
Să vedem ce am cumpărat!
Eu am luat o Maserati GranCabrio,
pentru care am plătit aproape 26.000 de lire sterline.
Richard Hammond a cumpărat asta:
un Aston Martin DB9 V-12 Volante,
care l-a costat 22.000 de lire.
Iar Jeremy Clarkson a cumpărat asta:
Jaguar F-Type V6 S, pentru 25.000 de lire.
Cum era de așteptat, am primit un mesaj de la dl Wilman.
Ia s-auzim!
Zice așa: „Vă veți transforma achizițiile în mașini de curse în deșert.
„După ce ați terminat,
„vă veți prezenta în gara din orășelul Choum,
„aflat în Mauritania.”
- Unde e Mauritania? - Poate o fi vrut să scrie Mauritius.
Nu e nicăieri. Nu există.
- Mauritania. - Ce tot îndrugi acolo?
Pe bune?
Leul, vrăjitoarea și Țara Oglinzilor,
Alice în dulap, știți voi.
Treci prin dulap,
îl saluți voios pe leul vorbăreț de la intrare
și ești cu băgare de seamă la personajele costumate în cărți de joc.
Ce zici tu acolo aduce a C.S. Lewis.
- Da. - Și a Lewis Carroll.
Nu erau cărți de călătorie.
Nu ești convins că există așa o țară.
Mauritania nu există!
Se vede însă treaba că Mauritania există.
OCEANUL ATLANTIC - AFRICA - OCEANUL INDIAN
Este o fostă colonie a Franței în Africa Occidentală.
Și iată cum arată.
Două treimi din această țară uriașă, de patru ori mai mare decât Regatul Unit,
sunt îngropate sub nisipurile Deșertului Sahara.
Asta înseamnă că, în cea mai mare parte a țării, oriunde te-ai întoarce, nu vezi
decât pustiu, fără picior de om.
Aici însă, în mijlocul acestui ocean
de vid canicular,
există o cale ferată
care trece prin orășelul
în care ni s-a spus să ne prezentăm.
Choum.
TEMPERATURA - 46 GRADE CELSIUS
Auzisem că Mauritania ar avea multe de oferit.
Credeam că o să fie mai plină de culoare și de animale vorbitoare.
E o liniște plăcută.
- Nu? - Da.
E prea cald să scoți vreun sunet.
E foarte cald. 46 de grade.
E o căldură uscată.
Nu zice... Urăsc să aud asta!
- Urăsc căldura uscată. - E cald. Atât!
- Uite un restaurant! - Unde?
Nu putem bea o bere.
- Ce? - Alcoolul e interzis.
- Ce? - Fără alcool în Mauritania.
- Pe bune? - E țară musulmană.
Ce țară de poveste nu servește gin?
Am niște dezinfectant de mâini ușor alcoolizat
- ... dacă te ajută. - Ține-l aproape!
Mă bucur nespus că am reluat Marele Tur.
- Pe bune. - Da.
- Înțelegeți? - Da.
Într-un loc plin de praf, iar în cazul ăsta, imaginar.
Tipul ăsta se duce să îndrepte tabla dubei?
Știu ce-i asta.
E o dubă veche și rablagită.
Dl Wilman ne-a zis, înainte să plecăm,
că ne-a asigurat o mașină de rezervă, în caz că se strică ale noastre.
Și de ce a trimis o dubă?
Și a mai zis că tot ce ne trebuie în călătoria noastră
găsim în dubă. E deschisă.
Ești sigur? Nu șutești pâinea cuiva, nu?
Nu. Așa a zis. Se pune însă întrebarea
cum credeți că vor ajunge mașinile noastre...
A zis că ni le livrează la destinație.
Duba era clar cumpărată prin părțile locului,
noi sosiserăm pe calea aerului,
așa că Hammond a cugetat că nu rămâne decât un singur răspuns.
Zici că o să treacă un tren pe aici, cu mașinile noastre în el?
Te-ai aștepta să vezi trenuri aici, nu?
- Cu mâna pe inimă. - Da.
Iar singurul mijloc de transport e trenul.
Cum altfel ar putea ajunge aici?
Cum nu existau panouri de informare automatizate,
care să ne spună când ar sosi trenul,
ne-am pus pe așteptat.
Ați văzut câte recipiente din plastic goale,
pentru apă sunt pe aici?
Multe.
Uite, unul, două, trei, patru, cinci, șase,
- ... șapte, opt, nouă, zece. - Da.
I-aș căuta pe producători și i-aș ucide.
Ești cam dur. Dar e mizerie, în plus n-o să dispară prea curând.
- Sunt deșeuri. - Niciodată.
Rareori ai ocazia să aștepți trenul
- ... lângă șine, nu? - Da.
- N-ai să vezi așa ceva în Paddington. - Nu.
Și dacă nu vine?
Și dacă nu ne aduce mașinile?
- Uite-l! - Unde?
Acolo! Ăla trebuie să fie.
Da, ai dreptate.
Frate, e uriaș!
N-am mai văzut ceva așa de mare!
Să știi că da!
- Vezi și mașini? - Nu.
- Văd movile de minereu de fier. - Sunt destul de înalt
să văd minereul de fier.
- Ce se vede? - Oameni.
Băieți, ăla e vagonul de serviciu.
- Ăla e capătul. - Da, dar uitați-vă ce e în fața...
- Unde, în fața vagonului de serviciu? - Da. Priviți!
E un vagon de tip platformă.
- Da, e platformă. - Sunt trei obiecte pe ea.
- Iată-le! - Da!
Iată și mașinile!
Trenul s-a oprit,
însă, pentru că ne-am imaginat că va pleca din nou în scurt timp,
a trebuit să ne grăbim să ne dăm mașinile jos.
Cum procedăm? N-am nici cea mai vagă idee.
De obicei, când transporți mașini pe o astfel de platformă,
mă refer aici la machete, o parchezi lângă o rampă,
- ... și descarci mașinile. - Da.
- Dar are în spate vagonul de serviciu. - Da.
Nu pleacă fără vagonul de serviciu.
Nu. Probabil trebuie să dea cu spatele până la un macaz.
- Cum? Doar n-o împingem. - Cu o locomotivă de manevră.
Pentru tine, sunt machete în mărime naturală.
Trebuie să fie o locomotivă de manevră pe linia cealaltă.
Odată găsită locomotiva de manevră,
James a vorbit cu mecanicul într-o franceză impecabilă.
Sună puțin a...
O fi James în locomotiva de manevră, excitat la maxim.
Dacă o conduce, i-a gripat motorul.
Numai și dacă e în cabină, și tot e excitat.
Locomotivă de manevră.
- E la bord. - Sunt în locomotiva de manevră!
A trecut moșulică sprijinit în mădular.
Ura!
Zi și tu dacă nu asta e cea mai bună zi din viața lui James May.
- Are întreaga cale ferată la discreție. - Machete în mărime naturală.
Dacă ați avut vreodată trenulețe,
știți cum funcționează. Am pornit!
Uite-l că vine!
Văzând cum se apropie muncitorul feroviar, am decis să-mi scot la înaintare franceza.
să...
decuplați.
Între timp, iată-l pe James!
Veneam să văd ce faceți.
- N-am văzut om mai fericit. - E super.
- Pleacă! Urcă! - Să urcăm!
- Fugiți! - Teroare!
- Unu. Apoi? Am plecat. - Unu!
La volanul uriașei sale locomotive de manevră albastre,
James a dus mașinile și vagonul de serviciu pe o linie secundară,
a decuplat vagonul cu mașini...
Acum, înainte. Decuplez frâna.
... apoi a recuplat vagonul de serviciu la garnitură,
care, după ce a mai luat pasageri, s-a pus iar în mișcare.
Odată cu ultimele raze de soare, ne-am apucat să coborâm mașinile.
Pentru asta, a trebuit să pornesc încărcătorul telescopic ramolit din stație
și să-mi pun în valoare talentele de fermier.
Încă puțin, stop!
E prima dată când am făcut ceva,
- ... am încercat să facem ceva bine? - Încă n-am făcut nimic!
Încă puțin! Atât!
Apoi, m-am apucat să le descarc pe celelalte două.
Cred că mașina ta e mai grea decât a mea, James.
- Jos! Coboară! - Liber!
Ziceți-mi când e liber.
- Cred că e bine. - Perfect!
Am terminat.
Am adus toate trei mașinile în Mauritania.
A doua zi dimineață, după ce am dormit puțin, în căldură și fără pic de băutură,
ne-am adunat să analizăm modificările.
Am început cu Jaguarul meu F-Type.
Sincer să fiu, sunt nițel dezamăgit.
Nu a ieșit tocmai cum mi-am imaginat.
Ce ți-ai imaginat?
Puștii din anii '70 și '80...
- Când zic puști, mă refer la noi. - La noi. Da.
Cumpăram pasaje de roată evazate pentru Escort,
după care nu ne permiteam să cumpărăm anvelope suficient de mari.
Drept urmare, arată ridicol.
După care, când ajungi în spate...
E lată de vreo cinci metri în spate.
Dacă nu-mi băteam capul cu protecțiile...
De ce le-ai mai pus,
dacă tot nu ai roți pe măsură?
Însă, în ciuda acestor neajunsuri, rămâne un „Jaaaag”.
Minunat.
- Chiar scrie „Jaaaag”. - Am schimbat sigla.
- Nu, ai schimbat „siglaaaa”. - Bravo!
Apoi am pus creasta asta pe capotă,
- ... pentru că am înălțat filtrul de aer. - Da.
Apoi am optat pentru luminile Stratos.
Te-ai apucat să ne prezinți odrasla ta urâtă.
Astea țin de estetică.
Da, iar când vine vorba de estetică, Hammond,
în locul tău, eu mi-aș ține pliscul.
- Să știi că da. - O secundă!
Nicio secundă! Tu ai venit cu taxiul.
- Vreți să știți ce e? - E o Aston Martin DB9, distrusă.
„Distrusa” ar trebui să se numească.
A mea e puțin boțită, a ta e daună totală.
Mai ușor cu gargara! Țineți-vă bine!
E o Aston Martin în care poți să locuiești.
Ăsta e un cort. Când îl desfac, e ditamai casa.
Eu locuiesc pe str. Aston Martin, la nr. 1.
- Ăla e cort? - Corect.
E frumoasă, aduce a rechin, e invizibilă.
- Scuze, nu voiam... - Arată a Aston...
E o mașină plină de potențial: îți permite să locuiești în ea.
Și de ce i-ai pus sâni din fibră de sticlă?
Pentru că i-am înălțat filtrele de aer din față.
- Așa cum am făcut eu cu creasta. - Da.
Da, ăsta e scopul. Am ridicat suspensia.
- I-ai montat lumini. - Ajunge!
Să ne uităm la mașina mea.
Nu vreau să discutăm despre ea.
- Ba da. Pe aici. - Ba nu.
Felicitări, James! E o mașină arătoasă, fără îndoială.
Arată mai bine ca înainte.
- I-ai pus și niște dungi frumoase. - Da.
Nu mi-a plăcut niciodată cum arată.
Dar acum îți place.
Se vede clar o îmbunătățire.
Cum ai înălțat filtrele de aer?
De fapt, capota e diferită.
E o copie după capota de la modelul MC,
dacă mai știți supermașina cu motor central.
Are prize suplimentare, plus o fantă aici.
E ca în dimineața de Crăciun, iar tu ai primit un cadou mai frumos.
- Nu-mi place. - Ai pus punctul pe i.
Mă seacă faptul că mașina ta arată mai bine decât a mea.
Evident!
Arată aproape la fel de bine ca a mea.
Ce-i cu roll cage-ul?
În caz că te răstorni.
Deci... O clipă!
A sosit!
- Un mesaj? Continuă. - Un mesaj de la dl Wilman.
„Nu e prima dată când conduceți prin deșert,
„dar acesta este cel mare.
„Acesta este Sahara, cel mai mare deșert din lume.
„Urmează să îl traversați
„pe o distanță de 1.600 km, până pe plaja din Senegal
„unde se încheia raliul Paris-Dakar.”
Stai puțin! Vom participa la raliul Paris-Dakar.
E visul nostru din copilărie.
E chiar mai bun decât ăla.
Nu parcurgem porțiunea plicticoasă, de la Paris,
- ... ci doar porțiunea de deșert. - Partea palpitantă.
- Fabulos! - Partea cea mai bună a raliului. Ce?
Domnilor!
Cred că asta explică de ce raliul Paris-Dakar nu se mai ține
în partea asta de lume. Fiți atenți!
„Vă aflați într-o zonă roșie potrivit Ministerului de Externe.
„Guvernul susține că terorismul nu poate fi exclus
„și că peste graniță, în Sahara Occidentală,
„au loc confruntări armate între separatiști și marocani.
„A trebuit să înștiințăm Ministerul Apărării marocan
„în privința prezenței noastre, să nu ne confunde vehiculele
„cu forțe de asalt și să ne atace,
„așa că, să vă purtați frumos.”
Profund marcați de avertisment, ne-am pornit motoarele.
Știind doar că, pentru a ajunge la Dakar,
trebuie să o luăm spre sud-vest,
ne-am înfipt în Sahara.
Raliul Paris-Dakar într-un Aston cu motor de 450 CP!
În ciuda entuziasmului lui Hammond,
era clar că mașinile noastre vor trebui să facă față unei misiuni descurajante.
Pentru că nu fuseseră concepute pentru așa ceva.
Noi veniserăm cu niște supermodele ușor modificate la un campionat de kickboxing.
Un detaliu interesant la mașina mea e că s-a născut
când Maserati făcea parte din Ferrari,
însă, pe la jumătatea procesului de proiectare,
Fiat, proprietarul acestor mărci,
a decis ca Maserati să facă parte din Alfa Romeo.
Maserati a luat-o de la capăt, ciopârțind un Quattroporte ca să facă asta.
Modelul F-Type a fost o corcitură.
La început, era o berlină, modelul XJ,
pe care l-au scurtat ca să obțină modelul XK,
pe care l-au mai scurtat o dată, ca să obțină modelul F-Type,
prin urmare, e o făcătură dintr-o altă făcătură.
Și motorul e rodul necurat al unui experiment.
Și-au dorit un motor V-6, însă nu și-au permis să creeze unul nou,
așa că au luat un motor V-8 și i-au tăiat doi cilindri.
Și, uite așa, s-au ales cu V-6.
Dar funcționează. Vorbesc serios.
Mai ales când intră supraalimentarea, care se aude acum.
Mașina mea a fost creată în centrul de proiectare Jaguar,
într-un colț de birou, după perdea. Pe bune!
După care a fost asamblată folosind piese Ford din belșug.
Însă rămâne o mașină Aston Martin.
Mulți zic că e primul Aston Martin adevărat
de pe vremea modelului DB.
Hopa, s-a trezit GPS-ul.
Nu mai avem mult și intrăm în Manchester.
Ia fiți atenți! Dune!
Sahara, nu frunză verde!
Dunele au reputația de locuri periculoase.
Așa că am hotărât să ne dăm în stambă.
Marfă! Nu suntem eroii rebeli. Suntem regii deșertului.
Și, grație conexiunii mele prin USB,
avem și coloană sonoră.
Drace!
Mai ușurel cu scurtăturile!
Luați aminte la sfatul meu înțelept!
Vai de mine!
Cred că aerul condiționat și-a luat medical.
Nu bat câmpii!
Cât ghinion pot să aibă unii!
Al meu funcționează.
Care e temperatura exterioară?
48 de grade Celsius. Măiculiță!
TEMPERATURĂ RIDICATĂ MOTOR VEZI MANUALUL
Temperatură ridicată motor. Opriți!
Al meu îmi zice să opresc imediat.
Îndurare, Doamne!
Salutare!
Ce probleme aveți, dle?
- O explicație ar putea fi asta. - Vă dă de furcă mașina?
Mda.
- Ce-i ăla? - Un ventilator.
- Am înțeles. - De la Peter Jones.
Chiar nu mai funcționează.
Oare n-o fi sărit cureaua?
- Ce-i ăla? - Lichid de răcire, cred.
Probabil că a ieșit de aici.
Ciudat, pentru că scrie că e construită manual.
Exact. Asta înseamnă că s-a lucrat cu mare atenție.
„Construită manual în Anglia.”
- „Construită manual în Anglia.” - Asta o fi problema.
- Asta o fi cauza. - Da.
- E tot pe roșu. - Și stai cu mâinile în sân?
Va trebui să-l las să se răcească. Nu pot să-l ating.
- Repară-l. - De ce nu-l poți atinge?
Pentru că e fierbinte.
Așteaptă să se răcească, apoi va demonta motorul.
N-o să se răcească. Sunt 49 de grade.
E la capătul cadranului.
- Nu. Temperatura externă. - Nu, afară.
63.
- Grade Fahrenheit? Nu sunt 60. - Da, Fahrenheit. E rece.
Mașina se crede în Nottingham.
Pe bune!
Are 17 grade Celsius și e în Nottingham.
Ea așa crede.
Ce facem?
Cum Hammond avea o casă și o mașină
care se credea în centrul Angliei, într-o zi frumoasă de primăvară,
am hotărât să nu-i dau ventilatorul.
După care am plecat.
Să vedem cum stăm! Am pornit de 15 minute
și doi dintre noi încă ne mai deplasăm.
Din fericire, am descoperit rapid ce nu mergea.
Lichidul acesta, despre care am crezut că e de răcire
și că a ieșit din motorul fiert,
nu e lichid de răcire.
E lichid de servodirecție. A ieșit de acolo.
Recipientul s-a încălzit și a fiert din cauza căldurii motorului.
Trebuie să elimin căldura.
Să apelăm la dubița dlui Wilman.
Trebuie să aibă scule.
Pe bune? Sper din suflet să n-am nevoie de aia.
Stai puțin! Scule?
Bun.
Mă doare inima! Mai tare decât pe tine.
Gata!
Te rog să pornești!
Ura! Ți-am dat aer.
Mai aveam la îndemână o soluție ca să răcesc motorul,
dar era de neimaginat.
Nu vreau să apelez la ea, dar n-am încotro.
O să pornesc încălzirea,
pentru că va extrage aerul cald din compartimentul motorului
și mi-l va pasa mie.
Mamă, ce frige!
La ceva distanță în față,
nu mă mai simțisem așa de singur de când mersesem la Polul Nord cu James.
Mauritania e pustie.
Complet pustie! Uitați-vă și voi!
Nu vine nimeni aici.
Când am obținut autorizația de filmare, avea numărul 58.
A 58-a autorizație de filmare
emisă de această țară din 1960.
Sunt 63 de ani.
Au emis doar 58 de autorizații de filmare.
Hammond, te-ai întors.
Am făcut găuri în capotă și am dat drumul la căldură.
Nu mai am mult.
Nu mă încântă ce aud.
Ne-am continuat drumul alături de colegul nostru fiert în suc propriu,
până când motoarele noastre însetate au urlat după benzină.
Iar, fiindcă în Sahara nu prea găsești multe benzinării,
a trebuit să tragem lângă cisterna pusă la dispoziție de dl Wilman.
Cum ați ajuns deja în starea asta?
Transpirăm. Sunt urmele centurii de siguranță.
- Eu stau într-un cuptor. - Săracul!
Aș vrea să discut ceva cu voi.
- Ce e? - Veniți încoace!
Ce e?
Înainte să plecăm,
dl Wilman ne-a rugat să punem la cale
un accident regizat. N-are rost să ne ascundem.
În care cisterna să sară în aer.
Ce?
Vrea să vadă cum ne panicăm la gândul că am rămas fără combustibil în deșert.
- Să dea bine pe sticlă. - Da.
- Nu! - Da
Vrea o explozie pentru trailerul episodului.
- Am înțeles. - Votez „nu”.
- Și eu. - Și eu.
- Am zis! - Nu vreau s-o arunc în aer.
- În plus, vrea s-o facem noi. - Da.
Hai să avem grijă de cisternă cu prețul vieții!
E cel mai valoros lucru pe care-l avem.
Eu mi-am făcut plinul. May?
- Da? - E a ta.
Unde te duci, James?
Scot mai mult furtun, ca să ajung la rezervor.
Ești amabil să apeși butonul să...
- E acolo. Are o... - Da, l-am văzut.
- Da, e acolo. - Are o pompă de benzină pe el.
- Vrei să-l apeși? - Am văzut.
- Da. Altceva? - Da. Poți să-l apeși?
- Da... - Ești drăguț să-l apeși, te rog?
- Am apăsat. - Am văzut eu.
- Ba nu. - Ba da.
Hai, sictir! Am apăsat.
- Ba nu. - L-am apăsat din nou.
Pune contactul și apasă-l, te rog.
Sunt două acțiuni.
Ai văzut?
Instrucțiunile sunt bune.
Te-am avertizat, James. E cea mai fierbinte chestie din...
După ce am făcut plinul din cisterna foarte călduță, am plecat mai departe.
La scurt timp însă, ne-am confruntat cu prima noastră mare problemă geologică.
Băieți, mă cam sperie
versantul fără sfârșit ce se ridică în fața noastră.
Nu pare să se termine.
Lanțul ăsta muntos nu pare să se mai termine.
Fir-ar!
Cei care și-au pus mintea să facă drumul ăsta
nu cred că s-au oprit cu el la baza versantului, nu?
N-a trecut mult și-am aflat ce era cu drumul.
De ce, Doamne, iartă-mă, ar construi cineva un tunel
în mijlocul Deșertului Sahara?
Probabil o fi vreo mină de ceva înfricoșător.
- Mină de ce? De praf? - Hammond, nu e nimic înfricoșător în ea.
Hei! James, am putea ține o cursă aici.
Excelentă idee, dar nu vreau să particip!
Nu ți se pare o idee bună?
Cine poate atinge cea mai mare viteză, apoi să frâneze înainte să...
Nu, tu nu poți.
Fir-ar! Opriți-vă, băieți!
De ce?
Sunt lilieci.
- Mulți. Afară! - Mi-e frică de lilieci.
Nu sunt periculoși.
Cred că te gândești la Scooby-Doo.
- Ați auzit de Ebola? - Da.
Sângerezi din ochi, din nas,
- ... din toate orificiile. - Da.
- După care mori subit. - Da.
Dar nu înainte ca rudele să ajungă lângă patul tău,
iar tu să explodezi, acoperindu-i cu sânge infectat.
Majoritatea experților îi consideră purtători pe liliecii din vestul Africii.
Iar noi suntem în vestul Africii.
Ne confruntăm cu o problemă.
- Nu neapărat. Nu intrăm în tunel. - Of!
Trebuie să intrăm.
Trebuie să intrăm și trebuie să conducem foarte rapid.
- Nu tocmai. - Da.
- O să ridici praful în aer. - Ar putea fi în guanoul de liliac?
- Da. - Adică în caca de liliac.
- Da. - Care e pe jos.
Tu o să-l ridici în urma mașinii,
- ... iar noi îl vom inspira. - Câte unul. Foarte rapid.
Bun. Geamurile, sus!
Aerul, pe recirculare, ca să aspire aerul din habitaclu
și să-l trimită înapoi.
Nu vreau Ebola.
Gata! Am plecat.
Bravo! Doucement. Nu!
- Iată și Ebola. - Fugi!
Un liliac! Un liliac mi-a atins parbrizul!
Am Ebola!
Cât de lungă e drăcia asta?
Iată și capătul! Relaxează-te!
Dumnezeule!
Ce dracu' mai înseamnă și asta?
- Intru! Cu o viteză... - Vezi să nu ridici praful!
Nu voi ridica praful!
Drace!
ATENȚIE! PERICOL! CÂMP MINAT
Deci acolo e granița cu Sahara Occidentală.
PERICOL! MINE!
Hammond!
Richard Hammond, mă auzi?
Uite lumina!
- Stop! - Drăcia dracului!
Dă înapoi exact pe urmele lăsate!
Scrie „mine”.
Da, ești într-un câmp minat.
Dă înapoi exact pe urmele lăsate, pentru că știm că nu sunt mine acolo.
O să treci peste sârma ghimpată.
Probabil o să te alegi cu o pană,
dar nu-i mare lucru.
Bun. Ești în siguranță.
- Câmp minat! - Da. Acolo e Sahara Occidentală.
Chiar crezi că e un câmp minat?
E genul de lucru în care crezi indicatorul pe cuvânt.
Dacă ar fi scris „Atenție, omizi”,
m-aș fi dus să mă uit.
Nu trebuie decât să pui indicatorul, nu?
Da, dar ai putea pune și minele.
În locul lor, eu aș fi pus doar indicatorul.
- Tu ești leneș și nu ai mine. - Da.
După mine, nu cred că sunt mine acolo.
- Facem o plimbare? - Nu.
Ce naiba e...
- Ce-i acolo? - Un câmp minat.
- Da. - Hammond a fost în el.
- Ai fost? - A dărâmat gardul.
Acum chiar aveam o problemă.
În față aveam ceea ce se presupunea a fi un câmp minat real.
În spate ne aștepta un tunel plin cu rahat de lilieci infectat.
Nu vreau să mă întorc prin tunelul cu Ebola.
Și, chiar dacă ne întoarcem pe acolo,
ne așteaptă versantul ăla uriaș.
Da, dar aia e o problemă pe care putem încerca s-o ocolim,
pe care putem încerca s-o rezolvăm.
Nu și aia. Pe aia n-o putem rezolva.
Da, nu avem încotro.
- Aia e o problemă de navigație. - Aveți perfectă dreptate.
Nu avem... Nu putem face...
Opriți-vă!
Opriți!
- Opriți-vă! - Opriți-vă!
Cred că Wilman își face trailerul.
Și-o să stai acolo cu mâinile în sân?
Nu, mă dau înapoi.
Cisterna a dispărut din vedere fără să explodeze.
Dar nici așa nu ne-am răzgândit.
PERICOL! MINE!
Așa că am făcut stânga-mprejur...
și ne-am întors prin tunel.
Cum o să trecem peste ăla?
Habar n-am.
După mai multe ore, am dat peste o potecă accidentată
care părea să ajungă până în vârful escarpamentului.
Porțiunea asta e denivelată.
Da. Hai, Jaguarule! Poți s-o faci!
Mașina asta reușește să mă surprindă.
Aș zice că se datorează faptului că Jaguarul e ușor.
Detaliul ăsta atârnă mult în balanță.
Aș zice că a mea cântărește peste două tone acum.
Haide!
Drăcia dracului!
Doamne! Haide!
Draci bălțați!
Uite-l cum trece, în Jaguar.
O să dai peste pietroiul ăla.
Fii atent...
Dacă ai putea să-mi dai un ghiont, Jezza, îți rămân dator.
Gazela a mișcat morsa.
Mulțumesc foarte mult.
Hai, ușurel! Da!
Chiar începe să-mi placă Jaguarul meu.
Îmi pare rău că am fost dezamăgit de el la început,
pentru că e al naibii de reușit.
În cele din urmă, ne-am atins obiectivul.
Suntem fără îndoială pe vârf...
aș zice.
Pare să fie un... șantier.
Aia nu e cumva cisterna noastră?
Trebuie să fi trecut prin câmpul minat, nu?
N-a sărit în aer. Dl Wilman o să fie furios.
N-are ce să pună în trailer.
Fraților, eu aș zice să oprim aici.
De ce?
O să vezi.
Uite! O șosea!
- Da! - Da, și ce frumoasă e!
- Exact! - Doar că e acolo, jos.
- Nu duce până aici, nu? - Da. Nu e legată de locul nostru.
- O să coborâm pe aici. - Ce?
- O să coborâm pe aici. - Da, pe cărarea aia.
E ditamai costișa!
E prea multă gravitație
între locul nostru și șosea.
Și nu e o amantă crudă și imprevizibilă.
Nu, e foarte sigură.
Auziți, dacă mă duc eu primul,
- ... și sunt gata s-o fac... - Serios?
Da, cobor primul.
- Dubița de rezervă e acolo, da? - Da.
Trebuie să găsim niște cablu în ea.
Ce-ar fi să-mi ancorez mașina de unul dintre excavatoarele alea?
Pe celălalt îl putem folosi ca scripete.
După care cobor,
beneficiind de siguranța oferită de cablu.
Cu câțiva ani în urmă, ai confundat inginerii cu caricaturiștii.
Recunosc că e o idee sinucigașă
foarte elaborată și demnă de toată lauda.
Cu toate acestea, n-aveam încotro,
așa că am ne-am dus să cotrobăim prin dubiță.
Uite un cablu ca lumea!
Are o capacitate nominală de ridicare de patru, cinci tone?
Așa se pare.
O să fie incredibil de grea.
- Suntem gata? - Grijă la picioare!
Gata!
După ce am pregătit cablurile, fără ajutor din partea excavatoriștilor,
și după ce l-am plătit pe șef...
„Zece mii de ouguiya,
„lordul Clarkson.”
Mă tem că nu am card de garantare a cecurilor,
dar nu-i nimic, pentru că am Jaguar.
Apoi, le-am explicat instalația colegilor.
- Deci eu cobor pe acolo, da? - Da.
Apoi, tipul din excavatorul de colo va înainta
cu aceeași viteză cu care eu cobor dealul.
- Apoi, scripeții de colo... - Da.
El poate să pivoteze brațul.
Pe măsură ce voi fi nevoit să schimb direcția de coborâre,
în timp ce-mi aleg ruta, voi va trebui să-i spuneți
să-l miște la dreapta sau la stânga.
- Vorbește engleză? - Ce?
- Vorbește... - Nu!
Sunt localnici, deci vorbesc araba și franceza.
- Bine. - Arabă? Nu.
- Franceză? - Da. Sunt tata lor.
Odată pus la punct planul de rezervă, am urcat în mașină.
Cobori cu motorul în viteză sau pe liber?
Trebuie să conduc, nu? Deci, în viteza întâi.
Bun. Suntem gata?
Stai liniștit, suntem cu ochii pe tine. Te susținem.
Măiculiță!
- La stânga! - Puțin la stânga!
Puțin spre stânga!
Ești foarte aproape de... Cobori pe buza unui versant!
Partea bună e
că, grație proiectoarelor de Stratos, nu văd.
Bun.
Pentru prima data, văd ce am de făcut. Nu cred că-mi place.
De fapt, nu-mi place deloc.
Trebuie s-o iau la stânga.
Rugați-l să rotească brațul spre stânga.
Să-l rotească spre stânga. Am înțeles.
N-aș vrea să ajung în râpa aia.
... stânga.
Indiferent ce ai mimat, Hammond, n-a fost rău.
Hai, virează, japiță!
Hai, virează spre stânga!
Virează stânga, capra neagră cu patru roți a lui tata!
- Așa-i mai bine. - A îndreptat volanul.
Ce fac, Doamne?
Ajunsesem într-un punct în care m-am gândit că pot să continui
cu forțe proprii.
Nu e o soluție practică, de zi cu zi?
- Nu e rapidă. - Nu.
- Plus că-ți trebuie niște excavatoare. - Da.
Gata, am plecat.
Ai milă, Doamne!
Cobor pieziș.
Îndreaptă-te!
Bun. Viteză și forță!
Am ajuns pe șosea!
Hammond și May, e rândul vostru!
E ușor. Nu e deloc terifiant.
Înainte să coborâm la Jeremy,
trebuia să coborâm în siguranță prețioasa noastră cisternă, de nouă tone.
Dacă ar fi să coborâți o cisternă pe un versant,
care sunt cei doi oameni pe care nu i-ați pune responsabili?
Suntem un milion la sută siguri
- ... că va fi în siguranță? - Sincer, nu un milion la sută.
E mai grea decât Jaguarul, chiar și cu el în mașină.
Bună, s-o coborâm!
- Nu, e prea mult. - Prea mult. Puțin înapoi!
Draci bălțați!
Fir-ar!
Sunetul ăla e cumplit.
La jumătatea distanței, șoferul ne-a rugat să desfacem cablurile,
ca să poată coborî singur până la șosea.
Știu ce simte tipul din cisterna aia.
Sfincterele nu te mai ascultă.
Trebuie să vireze bine spre stânga dacă vrea să evite problema
lui Jeremy. Nu trebuie s-o ia prea mult încolo.
Trebuie s-o ia spre stânga cât mai rapid.
James, acum că am coborât nițel dealul
- ... pentru prima dată... - Da?
Vezi și tu ce văd eu acolo?
Dumnezeule!
Vai de mine!
Domnilor, cisterna a coborât.
S-a împotmolit, dar a coborât.
Am vești bune, fraților.
A ajuns până aproape jos. Partea bună e că n-o să explodeze.
Iar bara de protecție din față s-a desprins.
Cred că o să dea bine în trailer.
Incredibil!
A fost de-a dreptul impresionant.
Rar vezi așa ceva. Și fără să explodeze.
- Voi cum ați coborât? - Pe șosea.
- Vreți să ziceți... - Da.
A rămas surprinși să-l vedem în spatele șantierului.
Asta construiesc acolo. Așa se explică și excavatoarele.
- Construiesc o șosea. - Au ajuns cu ea până sus.
- E o șosea reușită. - O plăcere.
- Am coborât. Suntem mulțumiți. - Eu nu sunt mulțumit.
Mașinile sunt jos.
- Eu am coborât pe acolo, în aia! - Da.
A fost floare la ureche. Șoseaua e nouă.
E plăcută. Asfaltul e nou. Are puțin nisip pe margini.
Cu soarele la apus și asfalt sub roți,
ne-am hotărât să dăm gata cât mai mulți kilometri înainte să se întunece.
Recunosc că, pe timpul zilei, e nițeluș cam cald, dar acum...
E trecut de 19.00.
Soarele tocmai ce a apus după dealul de colo.
E o plăcere fără margini. Sunt doar 38 de grade.
După ce s-a întunecat, am oprit ca să campăm.
James și eu speram că dl Wilman a pus niște corturi de lux în dubă.
Încerc să-mi aduc aminte dacă am mai fost vreodată așa de iritat.
Sunt jalnice.
Până și un cercetaș le-ar refuza.
De unde le-o fi luat?
S-o fi dus la Glastonbury după încheierea festivalului și a luat ce-a găsit?
Pentru că nu pot... Am 63 de ani.
De-abia ajung la genunchi, darămite la degetele picioarelor.
Cum și-o fi imaginând c-o să mă îmbrac dimineață în cortul ăla?
Și știi ce mă irită și mai mult?
Nu, dar spune.
- Cortul lui Hammond e mai bun. - Cu mult.
N-o să închid un ochi toată noaptea
știind că Hammond are parte de mai mult confort la șase metri de mine.
N-am nevoie de un cort ca ăsta.
În plus, e și translucid.
O fi cerut cel mai ieftin cort din magazin?
„Care-i cel mai ieftin?”
Știi că supermarketurile pretind că-și reciclează sacoșele...
După o noapte mizerabilă, am luat-o din nou spre sud-vest,
în ținuturile caniculare ale Africii.
Partea bună e
că această porțiune a călătoriei noastre semăna cu raiul împătimiților de mașini.
Mai întâi, am avut parte de o etapă pe macadam.
Apoi a urmat o porțiune ce semăna a trecătoare alpină.
Asfalt!
Dumnezeule! Ce șosea!
Deodată însă...
am dat peste o suprafață pe care am detestat-o din toată inima.
Dumnezeule, zici că-i zolitor.
Nasoală porțiune!
Rogu-te, Doamne, fă să se termine odată!
Poate vi se pare că ne alintăm, însă fiți atenți!
Una dintre prizele de aer s-a desprins din cauza vibrațiilor.
Din punctul nostru de vedere, aia era ultima lui problemă.
James, mașina ta tremură din toate încheieturile.
De zici că-i de jucărie și-i gata să-și dea duhul.
Aripile flutură, totul.
Dumnezeule, acum am văzut.
Întreaga caroserie vibrează.
Și albul ochilor mi se zguduie.
Oare dl Wilman s-o fi gândit
să pună niște pelvisuri de rezervă în dubă?
Doamne!
Am parcurs 42 km pe drumul ăsta.
M-am săturat de zolitorul ăsta de șosea!
Din fericire, la scurt timp s-a ițit un orășel cu șosele line.
TEMPERATURĂ 50 GRADE CELSIUS
Orășelul acesta, Chinguetti, era, cu 1.000 de ani în urmă,
și nu exagerez când zic 1.000,
loc de popas între Timbuktu și țărmul oceanului,
precum și locul unde-și păstrau toată literatura.
Toate clădirile erau biblioteci. Toată știința de carte era în urbea asta.
Astăzi, orășelul e împărțit în două de un ued cu nisip moale,
a cărui traversare a presupus, evident viteză și forță din belșug.
Maică măiculiță!
A venit Jeremy.
Drăguță piață, nu?
Mașina mea arată cam... obosită.
Ce-i ăla?
Nu știu.
Fir-ar!
Nu-i a bună.
Ăsta ar trebui să fie undeva, în interior.
E ulei sau apă? Sau apă cu ulei? Apă cu ulei și nisip?
Nici una, nici alta.
- E lichid de servodirecție. - Ce?
Lichidul de servodirecție se încinge enorm
din cauza lucrului mecanic și al căldurii.
Ai văzut...
Am văzut că are capota sus...
E o chestiune minoră...
Temperatura e cam mare în unele locuri...
A plâns.
Da, a plâns puțin.
Se știe că DB9 are problema asta în deșert.
- Se știe. - Auziți?
- Vreau să arunc o privire în oraș. - Da.
Și eu vreau să văd ceva.
Ce? Pe bune, ce?
O bibliotecă.
Sunt multe biblioteci. Scrie acolo. Bibliotheque asta înseamnă.
Sunt trei. Cândva erau 700.
Toată știința de carte...
- ... așa e, nu? Cam toată... - Da.
- ... era păstrată aici. - Da, cea arabă.
Bun. Ne vedem în scurt timp.
Am ținut să arunc o privire prin acest sit istoric
pentru că, în curând, va dispărea.
Deșertul...
- ... devorează orașul. - Ce?
Îl devorează.
Drăcia dracului! Fii atent!
N-o să-și mai tundă iarba, nu?
Stratul de nisip măsoară câteva zeci de centimetri.
- De ce devorează deșertul orașul? - Fii atent acolo!
Există o chestie care se cheamă încălzire globală.
Am auzit.
Din cauza acesteia, Deșertul Sahara se deplasează spre sud
cu o viteză de patru metri pe an.
Din cauza vântului, care suflă nisipul?
Vegetația moare și solul se deșertifică.
- În 100 de ani, aici va fi deșert. - Va dispărea.
Ăla cred că e acoperișul.
Fir-ar... Am rămas fără cuvinte.
- Dar știi ce, Hammond? - Ce?
Mi-a dat o idee.
- Ce? - Stai să vezi!
O să-ți placă.
Între timp, într-una dintre biblioteci,
descopeream niște texte incredibil de vechi.
La porțiunea asta s-a folosit aur.
Ăsta e aur?
Da?
E poleită. Asta.
- Da, asta. - Este uluitoare.
A zis că un turist american l-a vizitat,
l-a vizitat pe bibliotecar
și l-a rugat să-i vândă cartea.
Apoi i-a zis că, dacă i-o vinde, îi dă o casă în Florida.
A refuzat. E moștenire de la străbunicii lui.
Ați procedat corect.
La ce v-ar trebui casă în Florida?
E cald, transpiri și e plin de oameni cu arme.
Pot să ating o carte de astronomie veche de 500 de ani?
Prezintă mișcarea relativă a Lunii...
a Pământului și a Soarelui.
Aș zice că datează din epoca pre-copernicană,
deci tot cam pe-atunci.
Civilizația arabă încă nu recunoscuse
că Soarele ar trebui să aibă poziție centrală.
Să mai reținem că...
subiectul discuției noastre, sec. al XI-lea,
este modul în care-l receptăm noi.
După ce a reușit să-i adoarmă pe bibliotecari,
James a ieșit, în sfârșit, la lumină.
- Hei! - Ce faci? A fost interesant?
De-a dreptul fabulos!
Au multe cărți, dar era una veche,
cu schițe despre viețile profeților,
iar fiecare era o ilustrație,
- ... ca o imagine. - I se schimbă dispoziția.
Ce ați făcut?
- Ce ați făcut? - Am frecat menta.
Ne-am plimbat, am admirat orașul.
- La aia te referi. - Ai observat.
- Nu e vina noastră. - Nu.
Ne-am întors, după ce am admirat
- ... alte zone și am găsit asta. - Da.
Ați auzit de vârtejuri de nisip?
- Sunt niște turbioane. - Da.
Ai parcat într-o intersecție.
- Da. - Cred că ai amplificat efectul
vântului, care a ridicat nisipul și l-a depus acolo.
Și ați văzut voi asta?
Nu, pentru că eram în altă parte a orașului.
Cealaltă explicație pe care am găsit-o,
- ... și ne-am bătut capul... - Da.
... e că nu se dau amenzi
- ... dacă parchezi în mijlocul drumului. - Da.
Polițiștii rutieri îți umplu mașina cu nisip.
Foarte bună explicație!
Și dacă nu merge?
- O să meargă. - Cum naiba îl scot?
- Unde e cheia? - Unde ai lăsat-o?
Am lăsat-o pe consolă.
- Deschide portierele. Nisipul o să cadă. - E încuiată.
Eu nu-mi încui niciodată mașina.
În caz că pățesc fix așa.
Dați-mi o lopată și mă descurc.
Plecați naibii!
După ce l-am lăsat pe James să-și rezolve problema cu furtuna de nisip,
ne-am dus la dubița de rezervă,
hotărâți să rezolvăm problemele
provocate de cumplitele șosele „zolitor”.
Dumnezeule!
Arde!
Mulțumesc.
Dacă vrei să sudezi...
- ... sau să tai lemne. - Sau să te costumezi.
Stai nițel!
Aș putea face ceva cu astea.
Să știi că da.
Cât James trăgea din greu să-și golească mașina...
Ce idioți!
... noi ne-am pus pe treabă cu cele găsite în dubă
și, în scurt timp, soluțiile noastre anti-zolitor erau gata.
Eu am găsit asta în dubă.
- E o grapă. - Așa e.
S-ar putea să meargă, dar, de obicei,
grapele sunt tractate de un tractor.
Da, dar ar însemna să trec
peste denivelări înainte să le fac plane.
N-ar rezolva problema.
Nu, ar fi un gest sociabil.
Eu nu sunt.
- Ce, sociabil? - Da.
Vreau să funcționeze și să-mi ușureze viața mie.
O să vezi însă că soluția mea
o depășește pe a ta de câteva milioane de ori.
Sincer, n-am idee de ce dl Wilman a pus două snowmobile în dubă,
știind că mergem în Sahara, dar mă bucur că a făcut-o.
Permite-mi să-ți explic, da?
În locul schiurilor,
am montat roți în față, dar nu asta ne interesează.
Pe noi ne interesează șenilele.
O să zbârnâie în fața roților mele,
netezind neregularitățile
din zolitor.
Când voi trece eu,
va fi incredibil de plan, ca o masă de biliard.
Șenilele se vor comporta ca două mașini uriașe de șlefuit cu bandă.
Exact, sunt mașini de șlefuit cu bandă,
montate în fața unui Jaguar F-Type.
- Da. - Un Jaguar F pentru teren accidentat.
Incredibil, nu? În loc să fii închis într-o celulă cenușie,
într-o cămașă de forță închisă la spate,
ai avut ocazii nenumărate să-i dai o formă nebuniei tale.
Iat-o!
Odată ședința tehnică terminată,
sosise momentul să punem teoria în practică.
Ridic platforma!
Richard Hammond. Spre viitor!
Mă gândesc că majoritatea oamenilor din acest oraș
încă n-au văzut un snowmobil.
Vor fi destul de surprinși când vor auzi la ce servesc ele cu adevărat.
Evident, grapa e acum în poziție ridicată.
Pot s-o cobor hidraulic.
E ca Lotusul lui James Bond.
În mod mașină, e o mașină obișnuită.
Odată ajunși la porțiunea de șosea zolitor de la marginea orașului,
ne-am pregătit pentru testul inaugural.
Snowmobilele sunt pornite.
Gata, am plecat.
Gata! Cobor platforma.
Și am pornit.
Să-mi dau palme! Funcționează.
Nu... Da.
Sculptez șoselele. Le nivelez.
Nivelez șoseaua.
Doamne!
Nu-mi vine să cred ce văd.
O plăcere!
Relaxare pură la volan!
Și nu doar eu profit de asta. Nu uitați!
Toată Africa va profita.
Sar pietre. Grapa aruncă pietre.
Se mai întâmplă.
Ditamai bolovanii!
În ciuda acestei mici probleme,
când am oprit, după câțiva kilometri, să ne inspectăm munca,
rezultatele erau incontestabile.
Dacă te uiți pe partea stângă a drumului,
partea pe care am nivelat-o,
și o comparăm cu partea dreaptă, pe care n-am nivelat-o,
- Dovada! - Funcționează!
- Ai putea ține o cursă de F1. - Evident!
Am decis apoi să ne lăsăm cuceriți de spiritul civic
și să conducem unul lângă celălalt, ca să putem nivela tot drumul.
Gata, Hammond, la drum!
Am putea face autostrăzi.
Bănuiesc că aș putea intra mai adânc.
Învăț să reglez fin sistemul.
Drace!
Să mor eu!
Dumnezeule mare!
N-am mai văzut așa ceva.
Am văzut un norișor de fum, apoi chestia aia a săltat...
Cel puțin nu sunt martori. În afară de cei din camionul ăsta.
- O s-o iau încetișor din loc. - Da.
Bun.
Dacă merg paralel cu tine, n-o să se vadă că lipsește unul.
Da. Bine gândit, Hammond.
Era o chestie unicat. Sunt încrezător.
Cred că s-a rupt.
După al doilea incident, am hotărât să abandonăm
lucrările de amenajare a drumului pentru viitorul previzibil.
Experimentul nostru a început foarte bine,
însă s-a dus de-a dreptul în bălării
la scurt timp.
Ai pregătit vreun discurs? Eu, da.
Eu mă și visam înnobilat.
Eu mă alegeam cu statuie și cu o prelegere TED.
Nu cred că mă aleg cu niciun titlu,
mai ales dacă snowmobilul intră în vreun sat izolat.
Bănuind noi că May ne va ajunge din urmă într-un final,
ne-am decis s-o călcăm.
Însă, după ce s-a lăsat întunericul, Astonul meu a început să facă iar figuri.
Motorul mi s-a supraîncălzit iar.
Mașina mi-a zis să opresc imediat.
Nu merge decât cu a treia, așa că e supraturată.
Bine, Hammond.
N-am cu ce să te ajut. La propriu.
Nu. Eu am suspinat, iar tu ai dreptate.
Pe măsură ce stopurile colegului meu se dizolvau în noapte,
eu am rămas să mă târăsc singur.
E târziu și mașina nu merge cu mai mult de 30 km/h.
Cutia de viteze moare. Nu pot schimba într-o treaptă superioară.
Am rămas într-a doua.
Și, dacă o turez la mai mult de 1.500 rpm,
se supraîncălzește motorul.
În plus, primesc mesaje de avertizare:
verificați bateria, întrerupător decuplat, defecțiune frână, opriți în siguranță.
Martorii din bord s-au stins. S-au aprins din nou!
„Service airbag SRS urgent.
„Defecțiune protecție răsturnare. Necesită service DSC.”
Hai cu tata!
Trebuie să ajungem în tabără. Mai e puțin.
A doua zi dimineață, m-am reîntâlnit cu James.
Dumnezeule!
M-am eliberat.
- 'Neața, May! - 'Neața!
Ai văzut ce lipsește din imagine?
Da.
Sunt în urma celor doi.
Sunt cu câțiva kilometri în față. Îi voi găsi.
Dar nu mai pot continua până nu repar mașina.
Aseară am campat aici, pentru că pot,
pentru că am un hotel Aston Martin.
Mașina însă nu funcționează foarte bine.
Am participat la lansarea acestui model.
Îmi amintesc când a apărut.
Fix în momentul în care mașinile au început să devină inteligente.
Însă nu suficient de inteligente.
De obicei, partea electrică a unei mașini
era controlată de un cablu separat,
ceea ce nu-i rău când ai doar un claxon.
Însă, când a fost lansată, totul era acționat electronic,
așa că au combinat cablurile într-unul uriaș și inteligent,
care străbătea toată mașină și se oprea unde era nevoie.
Iar mașina are senzori pentru orice, pentru frâne, pentru suspensie,
ceea ce e plăcut, până se defectează.
Dacă senzorul cutiei de viteze e mort, încetează să mai folosească cutia.
Undeva, pe partea electrică, e o chestie care face scurt
și duce la colapsul sistemului nervos central al mașinii.
Iar acel ceva poate fi oriunde.
În plus, deșertul a înrăutățit situația.
E cald, e plin de pietre și nisip.
E cald. Îi trebuie răcire.
Aici, în față, este un mic radiator.
Acesta răcește uleiul pentru cutia de viteze, aflată în spate.
O piatră a trecut prin radiator și a făcut o gaură.
Uleiul a ieșit și s-a prelins pe radiator,
s-a amestecat cu nisipul și a dat naștere
unui perete de cărămidă.
De asta se supraîncălzește cutia de viteze.
Pentru asta cred că aș putea găsi o soluție, în schimb, pentru electronică,
va trebui să mă uit
până când voi găsi problema care trebuie reparată.
După o oră de șurubăreală, am luat-o iar din loc,
fără să fi reparat însă Astonul.
Mă mișc, ceea ce e bine. Am doar o viteză
și n-am idee ce se întâmplă cu motorul,
pentru că niciun indicator nu merge. Temperatura, nimic.
De asta nu mă lasă să schimb vitezele.
Nu-mi oferă nicio informație pentru că nu primește niciuna.
Uite și cisterna!
N-am idee dacă mai am combustibil, așa că o să pun.
Indicatorul nu merge.
- Uite! - Iată-l!
Merge!
Da. Mai mult sau mai puțin.
O s-o las să se odihnească.
- Câte viteze ai? - Una.
- Care? - N-am idee.
O catastrofă! Bun, combustibil.
- N-am idee dacă-mi trebuie. - Nici eu...
- N-ai indicatoare. - Deloc!
Și mai face și așa. Nu știu ce-nseamnă.
N-ai să auzi Astonul lui Bond făcând așa.
Face super.
Cât de repede mergeai, Bond?
„N-am idee. Vitezometrul nu mergea.
„Aveam doar o viteză.”
- Știi ceva? - Ce?
- Suntem aici de trei zile... - Da.
- Cred că am băut 60 litri de apă. - Pe puțin.
N-am urinat o dată. Iar acum
cred că cisterna m-a inspirat. Simt cum îmi vine.
- Mă duc să mă ușurez. - Nici eu n-am făcut.
N-am avut nevoie! S-a evaporat în căldura deșertului. Dar...
- Serios... - E acolo.
- Nu, pe bune, n-am urinat... - Da.
... de la sosire.
- Mă duc să mă ușurez. - O să încerc.
- A trecut ceva vreme. - Eu nu simt nevoia.
După câteva clipe de așteptare în poziție de tragere,
ne-a ieșit într-o oarecare măsură.
Știi tabelele alea care-ți indică culoarea urinei.
- Îți zic cât de sănătos ești. - Da?
Culoarea asta nu apare în tabelul ăla.
La mine, e un jet subțire de nisip fierbinte care curge printr-un pai.
La mine zici că-i stâlp de balustradă.
Mai că mă pot ține de el și e din caramel.
S-ar putea să repet figura într-o săptămână.
Scaunul meu e așa de fierbinte!
Contact pornit. Bord stins.
Funcționează. Oare am tracțiune?
Nu. Ba da.
- Ce-a fost asta? - Ce mama... Ce?
Ce naiba a fost aia?
De ce a...
De ce l-ai legat de cisternă?
Noi doi eram...
May!
- Tu ai făcut asta? - Ce?
Cineva l-a legat de cisternă.
Dacă sărea cisterna în aer?
Recunosc fenomenul.
Când vremea o ia razna, se întâmplă să încâlcească
o bucată de laț lăsată liberă și să o agațe de diverse lucruri.
Asta e casa mea.
N-o mai pot pune la loc.
- E distrusă. - Ce ghinion! Să mergem!
Asta înseamnă că o să ne uităm la un Aston Martin DB9
care traversează deșertul, nu la un...
- ... taxi, - Asta e hărțuire la locul de muncă.
Nu e vina mea! Eu mă pișam...
Mai bine zis eliminam caramele din corp.
Ce mașină frumoasă ai, Hammond!
Gura!
Azi aveam în plan să ajungem în capitala țării, Nouakchott.
Și, cum nu credeam că ne va lua prea mult,
am propus să facem un ocol cultural.
Vorbeam ieri
cu o bătrână în fața bibliotecii.
Mi-a zis că, dacă ținem drumul ăsta,
dăm peste un ochi uriaș în deșert.
Ce?
Cică se numește Ochiul Africii.
Se zice că e cel mai uimitor lucru de pe Pământ.
Nu zău?
E o ciudățenie a geologiei.
Unii zic că ar fi Atlantida.
N-a știut nimeni de existența lui
până să-l vadă astronauții Apollo din spațiu.
Să mori tu?
Știu că pare greu de crezut, dar asta mi-a zis.
A încercat să-ți vândă și niște boabe fermecate?
Dacă mărim ritmul nițel,
avem mai mult timp să-l căutăm.
Nu pot mări ritmul. Am doar o viteză.
Eu și cu May o să mărim ritmul și o să plecăm în recunoaștere.
Când îl găsim, te anunțăm.
V-aș fi recunoscător dacă ați găsi și un cort de rezervă.
Ochiul Africii, păzea!
Cum mai țipă compresorul! Hai, îndoapă-te cu combustibil!
Oare ce-o mai fi în deșert, pe lângă ochiul ăsta uriaș?
Un nas gigantic.
Am auzit că ar fi și niște țâțe enorme.
După ce am înaintat binișor pe asfaltul neted,
eu și James ne apropiam de amplasamentul misteriosului ochi.
Auzi, James! Dacă e să-i dăm crezare bătrânei,
ochiul uriaș ar trebui să fie pe-aici.
Nu e niciun ochi.
N-o să mai zici asta când o să urci dealul de colo
și-o să vezi un ochi enorm. Fii atent!
Cu ceva kilometri în urmă,
șansele mele de a-i ajunge pe cei doi se împuținau.
Indicatoarele au prins viață câteva clipe, iar veștile nu sunt bune.
Temperatura e foarte mare.
Nu-mi rămâne decât să continui cu ceea ce auzul îmi zice
că ar fi 2.000 rpm, în singura viteză pe care o am.
Aș mai putea să opresc și să desfac plafonul.
O să opresc în minunata piață a acestui sat,
pentru că sunt fiert.
Mă predau.
N-au decât să meargă cu plafonul rabatat. Eu n-am curaj.
Te rog, nu te bloca!
Dumnezeule! Nici nu mă gândesc.
Dumnezeule, am...
Asta e protecția la răsturnare, care se activează în cazul unui accident.
Bună treabă!
Frumos!
N-o mai pot păți încă o dată, nu? S-a dus.
Să vedem!
Am încercat s-o pornesc și e...
Situația s-a înrăutățit foarte rapid.
Între timp, în inima deșertului,
încă nu găsiserăm ceea ce căutam.
Niciun ochi.
Ochi de cămilă, da, dar nu și ochi.
Drace! Cumplit sunet!
Ce rost are asta, Clarkson? Nu văd niciun ochi gigantic.
Doar ne distrugem mașinile.
Hai să perseverăm puțin! Cum ar fi să ajungem pe coama dealului
și să dai cu ochii de el.
Draci bălțați!
Futu-i!
M-am blocat din vina ta!
Ia mai scutește-mă cu văzutul din spațiu!
Marele Zid Chinezesc, de exemplu.
„Îl vezi din spațiu.”
Îl vezi și când ești lângă el.
E prin zonă. Nu vrei tu să îl căutăm.
Sau ți-o fi turnat povești vreo ghicitoare din părțile locului
pentru că i-ai dat o liră juma'.
Bine, cum zici tu... Mă dau bătut.
Nu-mi place să mă dau bătut, dar n-am încotro.
Te dai bătut când vine vorba să cauți un ochi în inima Africii.
- Da, dar e un ochi uriaș. - Ce înseamnă uriaș?
După cum îl prezenta ea, gigantic.
- Apropo, unde e Hammond? - Bună întrebare.
Bănuiesc că nu se obosește să vină să caute ochiul
pentru că i se pare...
Știu că e un gest futil, dar hai să...
Nu am semnal.
E inutil.
Nu curg cantități copioase de lichide,
dar, chiar și dacă ar curge, n-ar explica
de ce e mort motorul.
Clar e pe partea electrică.
Dacă firavul ei creier din 2005 a sucombat,
am pus-o.
Ar mai putea fi bateria.
Sper că n-a murit.
E în spatele...
acestui scaun.
Dumnezeule mare! Sunt salvat!
Nu pot să cred. Stați să verific!
Borna plus a bateriei s-a desprins din cauza vibrațiilor.
S-a desfăcut singură. Așa am găsit-o.
Am luat-o din loc, iar veștile bune nu conteneau.
Cutia de viteze se hotărâse să-și joace din nou rolul repartizat.
Aston Martin! Ura!
Am viteze și tot tacâmul.
Între timp, pe drumul de întoarcere la șoseaua principală,
eu și May ne-am lăsat absorbiți de un loc pe care am reușit să-l găsim.
Acesta.
Dumnezeule mare, fii atent!
Uite!
Ce Dumnezeu...
Să fie o oază?
Nu se vede că sunt englez.
Stai!
Ia loc! Știu și ce-o să ascultăm.
Nu găsesc nimic cu care să marchez...
dispariția lui Richard Hammond.
Azi a murit și Gordon Lightfoot, așa că...
- Serios? - Da.
Ca să vă faceți o idee cât de pustie este Mauritania,
am mers vreo 150 km pe șoseaua principală,
care traversează țara,
și n-am văzut nicio mașină. Niciuna. Zero.
Te doare mintea...
cât de mare și de pustie e țara asta!
Ceva îmi zice că e un Aston Martin desfigurat...
Da, el e.
Colegii mei m-au ajuns din urmă
fix când mașina mea bântuită a început să facă nazuri din nou.
Am rămas fără cutia de viteze.
A apucat-o și bipăitul!
De ce mi s-au deschis geamurile?
De ce-s... Nu le-am rugat eu...
De ce mi s-au deschis geamurile?
Refuză intenționat să mă asculte și mă chinuie.
S-a hotărât să deschidă geamurile și nu-mi permite să schimb vitezele.
Totul, pe fundalul unui bip înnebunitor.
Mi-am zis că bipăitul s-a declanșat
pentru că mașina credea că plafonul nu era bine cuplat.
Așa că am tras pe dreapta ca să-mi testez teoria.
Nesimțito!
Mă omoară cu bipăitul!
Are un plafon foarte comod. Ca să-l rabatezi, apeși pe buton.
Apoi trebuie să cobori și să sari pe el.
Știți că se zice că oamenii înnebunesc în deșert după o vreme.
Dar în mijloc? Partea din mijloc?
Ce huligan!
Nu mai bipăi! Nu s-a defectat nimic.
Ziceai că ți se pare că ar fi într-a doua?
Nu-mi indică în ce viteză e, dar așa aș zice.
Dacă accelerez, se supraîncălzește foarte rapid.
Și de această dată ne confruntăm cu o dilemă, nu, James?
Continuăm până pe țărmul oceanului cu 60 km/h
sau nu.
Stai să mă gândesc o clipă!
Am ajuns la aceeași concluzie.
Niște nenorociți!
Mai aveam vreo 300 km până în capitală.
Așa că eu și James am oprit într-un orășel
ca să facem joncțiunea cu cisterna.
Și ne-am procopsit cu un bonus neașteptat.
- Asta e o pistă. - Da.
Mă gândeam ce-ar fi...
cât îl așteptăm pe Hammond,
să facem ceva cu mașini în emisiunea noastră auto.
La ce anume te-ai gândit?
Mă gândesc la o cursă de viteză.
Ce idee bună!
Ar fi interesant.
Voiam să știu de când am plecat.
A ta are mai multă putere decât a mea.
Da, are mai multe putere, are 434 CP, dar e și mai grea.
- A ta are 434 CP... - Da.
... a mea are 375. Cât cântărește?
Două tone.
A mea, 1,6 tone.
Da. Interesant.
Ar fi un experiment interesant pentru telespectatori.
Da.
Odată aceste detalii stabilite, ne-am îndreptat spre capătul pistei,
am montat niște accesorii specifice curselor de viteză
și ne-am pregătit pentru start.
Bun, ce-mi trebuie? Mod sportiv, da.
Controlul tracțiunii, decuplat.
Sunt pe manual, însă, datorită manierei unice în care am modificat mașina,
nu pot să selectez niciun program.
Datorită manierei unice în care mi-ați umplut mașina cu nisip,
am ceva de furcă cu butoanele, dar cred c-am rezolvat.
Stai puțin! Uite cine vine!
Terminatorul 3: Supremația roboților.
- La țanc! - Ce?
- La țanc! - Pentru ce?
Cursă de viteză.
Nu prea mă ține să fac o cursă de viteză.
Oprește motorul!
Nu! Ar fi o mișcare proastă.
De ce nu-l poți opri?
Pentru că probabil nu va mai porni.
Eram pe punctul de a începe o cursă de viteză foarte strânsă.
Ai văzut Terminatorul 3?
Oamenii s-au întrebat ani la rând
când va deveni Skynet 100% conștient?
Într-un Aston Martin condus de tine prin Mauritania.
Cine s-ar fi așteptat?
Dacă proasta asta învață să comunice cu alte mașinării?
- Ar fi o idioțenie, nu? - E o idioată!
- Hammond! - Ce e?
Ce-i aia?
Ce naiba caută ăla pe aici?
E al tău?
- Cum adică al meu? - Al cui să fie?
De când merge așa?
De când s-a desprins.
Dar asta era cu 250 km în urmă.
- Dumnezeule! - I-ai dat drumul în deșert.
- Nu spune... - Ce vrea...
Frățioare!
- E vina ta. - Ce?
- Era snowmobilul tău. - Are dreptate.
- Altele nu mai sunt. - Cine ar fi zis
că va intra în cisternă la 250 km depărtare?
- I-ai dat drumul în sălbăticie! - Nu l-am eliberat. A evadat.
- Ni s-a spus să fim cuminți. - Da.
Cred că ar fi cazul s-o ștergem.
- Să plecăm! - Da.
- Imediat? - Da.
Te rog să schimbi viteza.
Schimbă viteza acum!
Acum e momentul.
Nu te lua în gură cu mine! E momentul să schimbi viteza!
Eu și James am călcat frumușel pe accelerație,
încercând să ne îndepărtăm cât mai mult de locul exploziei.
În scurtă vreme am căzut complet sub vraja
frumuseții aspre a împrejurimilor.
Peisajul de pe ambele părți, mai ales cel din partea aceea,
este fenomenal.
Zici că sunt dune de zăpadă,
așa de deschisă e culoarea nisipului.
E fabulos.
La mine, temperatura a scăzut la 37 de grade.
La mine, la 38.
Am putea zice că e rece.
Într-un final, eu și Jeremy am ajuns în capitală,
unde a devenit iute limpede că nu suntem la fel de cunoscuți
ca în alte părți ale lumii.
Richard!
Cineva m-a strigat Richard.
Dacă tânărul voia să-l vadă pe adevăratul Richard,
avea de așteptat binișor,
având în vedere cum se înțelegea Hammond cu Terminatorul.
Revino-ți! Funcționează, tâmpitule!
N-ai vrea să nu... Da, e cutia ta de viteze.
N-ai vrea să fie cutia noastră de viteze?
E bunul nostru comun.
S-a declanșat închiderea centralizată.
Și-a blocat portierele.
După câteva ore,
Skynet mi-a propulsat mașina cu o singură viteză în Nouakchott,
unde am găsit Wi Fi suficient de bun
ca să conectez creierul defect al mașinii
la un laptop de diagnoză.
Am parcurs 300 km într-o singură viteză.
SISTEM DE DIAGNOZĂ ASTON MARTIN
Laptopul vorbește în cod binar.
E limba pe care o înțelege mașina.
O să încerc să văd de ce s-a panicat.
Are multe pe cap. Sfinte Dumnezeule!
Portiera din dreapta...
Îl îngrijorează portiera. Fă-ți griji pentru cutia de viteze!
Modulul GPS. De asta eram în Nottingham.
Nu cred că majoritatea acestor erori sunt de natură mecanică.
Nu s-a întâmplat nimic rău. Doar s-a supărat puțin.
Dacă apăs pe ăsta...
E butonul „Nu vă îngrijorați”.
Ia să-l apăs!
Uită de probleme! Le șterge.
Te rog să-mi redai controlul asupra mașinii.
Și lasă-mă să conduc.
Sper... Nu mă uit.
Da! Așa te vreau!
Gata, nu mai are de ce să se plângă!
Cred că am cutie de viteze.
NOUAKCHOTT - POPULAȚIE 1,5 MILIOANE
A doua zi dimineață, am plecat să descoperim orașul.
Sosise momentul adevărului.
A schimbat viteza!
Am cutie de viteze! A schimbat viteza.
John Connor ripostează.
Să știi că da!
Ne propuseserăm să admirăm puțin peisajul, însă imediat
atenția ne-a fost distrasă de splendoarea eroică a mașinilor din Mauritania.
Da. S-a dus suspensia.
S-au ciocnit.
De acolo venea sunetul ăla?
O explicație pentru accidentele în care a fost implicată această mașină
e faptul că nu vezi nimic.
Când încetează să fie mașină?
Atunci când nu se mai deplasează, cred. Până atunci e mașină.
Într-o zi o vezi pe stradă, apoi dispare.
- N-a fost a bună. - Nu.
Nu are AC.
- Nu se oprește. - Fiți atenți!
E fantastică. Nu poate opri.
- Ținea strâns de portieră. - Uite alta!
Îmi place elementul de protecție a pietonilor.
Funcționează, nu?
Și tu-ți făceai griji pentru Aston, Hammond.
N-are rost să mă plâng, nu?
- De-abia a început. - Trebuie să...
După ce ne-am delectat cu acești cai de luptă mauritanieni,
am hotărât să mergem într-o cafenea, să bem ceva...
niște apă maronie fierbinte.
Oare cum o fi arătând o stație ITP aici?
E invizibilă! Un Mercedes! Priviți!
- Toată tabla e șifonată. - Nu doar o dată.
O adevărată biografie a mașinii.
John, mașina ta cum mai e? Sau tot Skynet câștigă?
Îi opun rezistență, iar ea ripostează.
Te-a întrebat: „Ești Sarah Connor?”
Oare nu m-aș putea alătura borgilor, ca să lupt parte în parte cu ea?
Aia m-a dat gata.
- Fiți atenți! - E superbă.
- Ia priviți! - Frumoasă!
- Chiar că e frumoasă. - A ieșit la plimbare.
Nu e ceai, dar e destul de bun.
Până și tu ai fi de acord.
S-ar putea să aibă ceai în ea.
- Eu aș bea o bere. - Poftim?
Eu aș bea o bere.
Apropo de asta, știu...
un lanț de magazine care vând alcool. Le găsești în fiecare capitală din lume.
Până și într-o țară fără alcool, într-o țară musulmană, ca asta,
în care nu se găsește deloc alcool, poți bea oricând un gin tonic
sau o halbă răcoroasă de bere.
- Magazin de băuturi aici? Cum se cheamă? - E peste tot.
Se cheamă ambasada Marii Britanii.
Serios?
- Straniu! - E teritoriu britanic suveran.
- Deci, putem... - Da.
Au datoria să ne primească, nu știu dacă și pe tine,
după care vom putea bea ceva răcoritor.
- Unde e? - Termină-ți ceaiul.
Nu vreau.
La insistențele lui Hammond, am făcut rost de numărul ambasadei,
am făcut o programare și am plecat într-acolo imediat.
Asta-mi place cel mai mult la emisiunile astea.
Când ajung într-un oraș ca ăsta.
Simți o energie fenomenală într-un asemenea loc.
Da-mi-aș palme!
Hammond a făcut accident.
A intrat în Astonul meu.
Vai de mine! Cineva a intrat în imaculatul său DB9.
Mai multă atenție când conduci, Hammond!
Nu eu sunt de vină. A trecut fără să se uite.
Doamnelor și domnilor, avem un câștigător!
N-am nicio idee ce este sau a fost.
Chiar n-am nicio idee ce a fost.
Nicio idee. Clar a fost un model break.
Aici se încheie jocul nostru de-a „ghicește mașina”.
N-ai cum să depășești așa ceva.
După câțiva kilometri fără evenimente, am ajuns la ambasada Marii Britanii.
Aici e, fraților. Aici e clubul nostru.
Ce titulatură folosim? „Ambasadorimea Voastră”?
Da, „Ființimea Voastră Supremă”.
Ce-ați zice, simplu, „hangiule”?
Gin!
Stați puțin!
Mi se pare politicos, atunci când cineva-ți oferă de băut,
să refuzi. După care, dacă insistă,
să-ți privești ceasul și să zici:
„Bine, doar un pahar.”
Însă nu accepți imediat.
„Doriți un pahar de gin tonic?” „Da!” Abține-te!
- Mi se pare politicos. - Exact.
Nu-mi stă mintea decât la gin.
CARTE DE OASPEȚI
Ce plăcut e!
Doar britanicii sunt în stare.
Uite și o peluză!
Unde e barul? Există bar, dar nu vă uitați într-acolo.
- Bună! - Bună dimineața!
Bună dimineața! Ce faceți? Colin Wells.
Îmi pare bine.
- Ești foarte elegant. - Evident.
A luptat toată noaptea cu Terminatorul. De aici și tricoul.
Am fost victorios.
- Poftiți înăuntru! - Mulțumim.
- Cum merge treaba? - Destul de bine.
Pentru noi doi...
Am rămas puțin surprinși când am aflat că venim în Mauritania,
pentru că, deși suntem umblați,
am... El nici nu credea că există.
- Credea că e o creație a lui C.S. Lewis. - Da.
Dumneavoastră cum v-ați simțit când ați fost numit aici?
Am fost foarte fericit.
- Voiam să vin aici. - Serios?
Da.
Știați unde e?
Da. Multe cunoștințe credeau că mă duc în Mauritius
- ... când am zis Mauritania. - Știm cum e.
„Ura, am obținut Mauritius! Mauritania?”
Am uitat să vă ofer ceva de băut.
- Îmi cer scuze. - Vă rugăm!
Vreți să veți ceva? Avem o gamă diversă de sortimente de ceai.
Cum vă sună?
- Am English Breakfast, Ceylon. - Nu...
- Ceai? - Da, ar fi minunat.
Mă duc să dau comandă.
- Vă rog să mă scuzați! - Mulțumim. Sunteți foarte primitor.
- Vezi ce s-a întâmplat? - E vina ta!
- A mea? - Ai procedat greșit.
E teritoriu britanic. Aparține Marii Britanii.
Ați verificat dacă bea?
Puțin probabil ca un ambasador să nu bea...
- ... dacă-l întrebi... - L-ai văzut?
Nu e genul care să fi băut apă tonică toată viața.
- Dacă am fi zis... - Am dori ceva de băut.
„Mulțumim, dar am prefera o băutură adevărată.”
De acord. Bunele mele maniere ne-au adus într-o situație delicată.
Da.
O întrebare cât suntem singuri.
Conduci un Jaguar. Ce tablou iei cu tine?
Sunt câteva frumoase.
- Unde te duci? - Fraților!
Am făcut-o de oaie.
Colecția lui de Ferrero Rocher.
- Tâmpitule! - Asta e...
Nu e foarte...
Oamenii ăștia sunt școliți să fie eleganți.
Sunt deștepți și calculați, iar tu le-ai răsturnat
- ... turnul de Ferrero Rocher. - Rapid, până se-ntoarce!
Puneți-le în ordinea corectă.
- N-ar trebui să râd. - Ai călcat pe aia.
Ai călcat pe ea!
- Sunt chiar bune. - Nu eu.
Bun! Luați loc imediat.
- Scuze de întârziere. - Ați sosit.
Foarte distins ceainic!
E vesela noastră oficială.
O ceașcă de ceai! Fix de ce aveam nevoie!
- E de-a dreptul reconfortantă, nu? - Da.
Vă mulțumim foarte mult.
După un ceainic sau două de curtoazie...
ne-am scuzat și am reușit să ne reluăm turul orașului.
Hai cu altă treaptă de viteză! Hai să repetăm figura!
Să repetăm figura! Hai!
Am schimbat din nou viteza.
La scurtă vreme am dat peste ceva care ne-a intrigat.
Ce se întâmplă aici?
Șoseaua asta e foarte lată.
Știu ce-i asta.
Ce e?
Au construit aeroportul lângă oraș,
însă orașul s-a dezvoltat și a înghițit aeroportul.
S-au trezit cu o pistă în mijlocul capitalei.
- Da, pentru că oraș e și acolo. - Da.
- Nu e la margine. E în oraș. - Nu.
Nu credeți că e o ocazie excelentă
să facem ceva ce n-am reușit? O cursă de viteză?
- Cum să nu! - Pistele sunt ideale pentru așa ceva.
- Iar el... - Și-a reparat mașina.
Poți participa.
Încă n-am dat-o la pace cu forțele întunericului de sub capotă,
dar mi-ar plăcea să particip.
Cum pista era la fel de pustie ca orice pistă abandonată,
am hotărât să-i dăm bătaie.
Bun. Mod sportiv, controlul tracțiunii decuplat,
folosește padelele, ochelarii de soare pe ochi, geamurile sus. Sunt gata!
Mi-a luat modul sportiv.
Știți butonul pentru mod sportiv? A hotărât să mă lase fără el.
Ba nu, a apărut iar. Mulțumesc, stăpâne!
V-6, V-8, V-12.
Care va fi cea mai rapidă?
Jaguarul are un start bun.
Ce rapidă e mașina mea!
O viteză, două viteze, super! Funcționează!
Stai puțin!
Văd alte mașini.
Se circulă pe pistă. Ce nebunie! O să fac un...
Nebunule!
Dumnezeule, ce...
Fir-ar!
Maică măiculiță!
Era să intru în ăla!
Ce nebunie!
Nu știu să fi fost într-o cursă de viteză mai ciudată!
Nu e pustie pista, nu?
Nici nu cred că mai e pistă. Cred că e șosea.
Hai să nu mai facem așa ceva!
Mulțumesc că mi-ai dat frânele când am avut nevoie.
Îți rămân recunoscător. Mulțumesc!
A doua zi dimineață, ne-am trezit devreme, plini de viață.
Venise vremea să plecăm din Nouakchott.
Camioanele astea sunt pline cu nisip. Oare cui vor să-l vândă?
Aveți nisip la ofertă aici.
Sunt niște grămezi uriașe aici.
Dacă nu v-a plăcut nisipul de mai devreme, aveți și aici.
Piața nisipului e foarte competitivă.
De ce vând nisip?
Îl găsesc la zece metri de aici.
Apoi am părăsit capitala și am luat-o spre sud, spre Senegal.
După câteva ore, am început să observăm
o schimbare în jurul nostru.
N-aș zice că e luxuriantă,
dar e clar mai puțin stearpă decât orice am văzut până acum.
Cred că suntem foarte aproape de marginea Deșertului Sahara.
Ce sunt astea pe dreapta? Vaci?
O mulțime. O cireadă. Asta înseamnă agricultură.
Fiți atenți!
Asta îmi zice că am traversat Sahara.
Bună, văcuțelor! Ce faceți?
Iarbă! Merg pe iarbă pentru prima dată
în ultimii 500 de ani.
Căutăm frontiera cu Senegalul.
Ar trebui să fie un punct de control prin care să trecem.
Am parcurs tot mai mulți kilometri pe nenumăratele poteci,
însă, chiar și după o oră,
încă nu găsiserăm nimic care să aducă câtuși de puțin a ceva oficial.
Unde naiba e granița aia?
Mă așteptam să văd un gard și un punct de control.
Da, verificarea pașapoartelor etc.
Într-un final, căutarea noastră a dat roade.
Trebuie să fie un oraș de frontieră. N-are cum altfel.
Nu!
Am o presimțire neagră.
Houston...
avem o problemă.
Bănuiesc că aia e frontiera.
Jeremy, un fluviu uriaș ne barează calea.
Frontiera e un pic mai apoasă decât mă așteptam.
- Eu mă așteptam la un gard. - Și eu.
Nu-i nimic.
- Trebuie să fie un pod. - Mă duc după telefon.
Ce cauți? „Poduri în apropiere”?
Uite șoseaua!
Suntem exploratori de calibru.
Un oraș vechi.
- Dar niciun pod. - Da.
Dumnezeule! Și cum ajungi...
Deci nimeni nu trece în mașină?
Nu.
Am căutat cam vreo 150 km
în amonte și aval și n-am văzut poduri.
De asta folosește lumea râurile pe post de frontieră.
Am putea urca mașinile pe... Nu.
Pe alea?
Mă gândeam la două bărci din alea.
Dar bărcile pe care... Stai puțin!
Ce-ar fi să construim ambarcațiunea?
- Din praf sau nisip. - Nu trebuie să fie o arcă.
Mai curând o...
Cât trag mașinile? Două, patru, șase, aproape șase tone.
Nu trebuie să fie o barcă, ci o platformă.
Ce vedeți în jur în cantități a naibii de mari?
Oriunde în jur?
Ce am văzut de când am venit?
- Praf. - Nisip.
- Capre. - Cămile.
Atât.
- Și încă un lucru. - Nisip, cămile.
În cantități uriașe.
- Recipiente de sticlă. - Da.
- Recipiente turtite. - Da, dar din belșug.
Tocmai am trecut peste ăsta. Cum ar fi să găsim...
Să culegem cât mai multe recipiente.
Da, unul, două, trei, patru...
Văd acolo. Văd peste tot.
Bună observație.
Și să construim. Dacă am putea lua... Ce fac cu... Uite, năvoade!
- Propui să luăm un năvod. - Da.
- Să-l umplem cu recipiente. - Da.
- Sunt de acord că ar pluti. - Da.
- Apoi urcăm mașina pe ea. - Da.
Nu sunt de acord că ar pluti.
- Ba da, dacă ar fi recipiente suficiente. - Da.
- Flotabilitate. E fizică. - Nu e o amantă crudă și impredictibilă.
- E precum gravitația. - Cine?
- Flotabilitatea. - Da.
- Arhimede. Se știe de... - E matematică.
Nu s-ar îneca nimeni dacă n-ar fi crudă și impredictibilă.
- Se știe din antichitate. - Da.
Iar regulile se aplică și acum.
În plus, facem curat.
- Sunt de acord. - Adevărat!
Lăsăm locul mai curat.
Apropo de asta. Dăm drumul la muzică?
Dați drumul la muzică!
Asta ar putea fi foarte utilă.
Perfect!
Simt nevoia să mă întind.
Nu, bine? Nu mă interesează.
Da!
După ce am cheltuit mii de lire ca să folosim muzica din Echipa de șoc,
am terminat, în sfârșit, pluta.
Și, ca să vedem dacă funcționează, am decis
să trimitem duba de sprijin mai întâi.
- Avem public. - Da.
Se așteaptă să ne înecăm. Așa și va fi.
- Ba nu. Îi vom dezamăgi. - Ba da.
- Clarkson! - Ce e?
- Volanul drept. E bine pe partea aia? - Da, volanul drept.
Hei!
- Bun. - A fost ideea mea, da?
- Da. - Eu sunt căpitanul.
- Sarcinile. - Da.
Sunt trei. Eu voi fi în dubă.
O voi conduce pe malul celălalt. James, tu ești în față.
Când ajungem acolo,
- ... ne vei scoate pe mal. - Bine.
Jeremy, tu te ocupi de motor.
Însă vreau să subliniez foarte clar
- ... că nu cred că va funcționa. - Ba da.
Vorbesc serios.
Nu vrea să dăm cu oiștea-n gard,
din cauza unei boli, a unui parazit.
Schistosomiază.
Vom trece denumirea pe ecran, ca s-o puteți căuta pe net
și să vedeți că nu inventez.
Trăiește în fluviul Senegal, adică ăsta. E un parazit.
Dacă intrați în apă, se va fixa pe suprafața pielii,
va pătrunde în carne și în fluxul sangvin,
fiind transportat către ficat și intestine,
unde își depune ouăle.
Nu sări în apă. Orice ar fi!
Târâș, grăpiș, vom ajunge.
Nu e departe. Uite, până acolo.
Pornesc motorul.
NMS Rahat plutitor a plecat.
Nerăbdători să vadă cum iau apă clovnii,
localnicii au fost bucuroși să ne împingă.
- Da! - Ne deplasăm.
Cred că poți să întorci când ajungem acolo.
Am înțeles, căpitane.
Ce ciudat mă simt să-i spun lui Richard Hammond „căpitane”!
O să fac cum zice el. Nu va fi vina mea când lucrurile o vor lua razna.
Se mișcă încet, dar se mișcă.
Încet și constant. Asta ne trebuie.
- Destinde-te! - Vom înainta mai bine cu fața.
Trebuia să-mi aduc un scaun.
Ne rotim.
- Ne... - Drace!
- Vrei să... - Vezi dacă-l poți porni.
Încerc să pornesc. Băieți!
- Am pierdut... - Ce?
Nimic! Nu vă panicați!
Ce am pierdut?
Am pierdut niște... S-au desprins recipiente.
- Ce? - Ce?
Flotabilitatea... Să știți că... Nu doar pare că ne scufundăm.
- Chiar ne scufundăm. - Treceți pe partea asta,
- ... pe exterior. - Doamne!
Cine le-a legat?
Jeremy! Chiar se scufundă.
- Motorul a pornit. - Excelent. Ia-o spre mal.
O să încerc să ne duc înapoi.
Ai dreptate. Va fi o lecție.
- Cum arată pe partea cealaltă? - Ia apă.
Cred că va fi bine.
- Iar a murit! - Dumnezeule!
- Se scufundă... - Se scufundă mult prea repede.
Nu!
Aș zice să abandonăm vasul.
Îmi trebuie... Dă-mi un recipient de apă.
- James! - Dă-mi un recipient de apă.
N-a mers.
- Nu, nu cred. - Eu sunt căpitanul. Ducă-se naibii!
- Hammons, ești căpitanul. - Îmi pare rău.
Mulțumesc. Încă sunt pe plută.
James, se va răsturna. Trebuie să cobori.
Intră în piele.
Îmi intră în piele.
Sunt John Hurt.
S-a scufundat... Dumnezeule!
- S-a dus? - Da.
- S-a dus! - Zău?
N-am pățit nimic.
- De acolo poți veni mergând. - Poți veni mergând.
Ziceți voi...
Nu te opri, că te împotmolești în mâl.
- Așa de multe fecale sunt? - Da, sunt doar fecale.
Și am înghițit...
- Multe? - ... multe.
- Bine. - Ești pe cont propriu.
O să-ți trebuiască niște antibiotice.
Ditamai seringa!
Aș dori să vă atrag atenția asupra altui fapt.
Am pierdut dubița.
Nu-i a bună, recunosc,
dar am adunat suficiente materiale ca să construim plute pentru mașini.
Încă nu s-a terminat.
- Ce tot spune ăsta? - Proiectul inițial
suferă de vicii.
- Da. - Știm că putem persevera și așa vom face.
După ce ieși din apă și te usuci,
nu ne rămâne de făcut decât un lucru.
Nu. Să dăm drumul la muzică.
Ce?
- Încă n-am ajuns acolo. - Încă n-am traversat.
Știu că nu te simți bine.
- Nu. - Nici eu.
- Ai 63 de ani, gângăniile-ți intră... - În organe.
Iar săptămâna viitoare o să ai diaree cronică.
- Dar dincolo e un bar. - Da.
- Aici nu este. - Da.
- Dacă traversăm, mergem la bar. - Da.
- Deci dăm drumul la muzică. - Da.
Dați drumul la muzică!
HAZNAUA
A doua zi, eram gata pentru traversarea 2.0.
Recunosc că ne-am confruntat cu dificultăți.
Va trebui să ținem botul mașinii deasupra apei.
Dar va trebui să menținem roțile din spate ușor scufundate
pentru că le-am atașat zbaturi pe post de propulsie.
Așa vom putea înainta sau vom putea da înapoi.
Direcție?
Avem o cârmă aici,
conectată la un fel de manetă
lângă oglinda laterală.
Și nu va funcționa.
James și Richard cred că va funcționa, eu cred că nu.
E genial!
James, crezi că va funcționa?
Te întreabă Jeremy.
- James May! - Ce e?
Crezi că va funcționa?
Ce?
Se senilizează.
Crezi că va funcționa?
Da.
Bun, voi face o încercare. Bag în viteză.
Dornici să vadă continuarea dezastrului de ieri,
localnicii au fost și mai dispuși să ne ajute să plecăm.
Activez cârma!
Nu atinge volanul, cap de gumă! Nu are niciun efect.
Bună!
Știi ce văd, Richard Hammond? Pe tine într-un DB9, pe o...
Nu face așa ceva, egoistule!
Zona de debarcare de pe malul senegalez
era o mică plajă la doar 400 m depărtare.
Bun. Voi executa o întoarcere perfectă,
voi urca pe plajă, voi merge câțiva metri, voi arăta pașaportul, Senegal, bere.
La scurt timp însă am descoperit că, de data asta, Jeremy avea dreptate.
Direcția nu funcționa.
Nu pot vira la stânga. Merge doar la dreapta.
Eu virez la stânga cu cârma rotită la dreapta.
A mea nu virează la dreapta.
Merg doar spre stânga.
Mi-ar plăcea să vă spun, doamnelor și domnilor,
că mă apropii de malul celălalt, dar nu e așa.
Mă întorc la punctul de plecare.
Hai, jigodie!
Ajutor! Am intrat în stuf!
SOS! Draci bălțați!
Cu toate viteza înapoi!
Nu...
Am construit niște hidrobiciclete, nu?
Da, cu nume de firmă pe ele.
În următoarea oră am navigat de ici, colo, reușind să ajungem peste tot,
mai puțin pe plaja pe care voiam.
Eu plutesc lateral, în derivă, în direcția greșită.
Eu am făcut un cerc uriaș.
Localnicii ne consideră duși cu pluta.
Mă duce înapoi în Mauritania.
Nu vrea să mă întorc în Mauritania.
Îmi zice și mie cineva ce se află în direcția aia, pentru că acolo mă duc?
Oceanul.
Sunt complet blocat într-un colț, cu pereți pe două laturi.
Virează, nenorocito!
Îmi place cum spală netulburată, ca și cum ar vedea asta în fiecare zi.
Fir-ar a naibii de treabă! Nu!
Dumnezeule!
Nu mai intra în mine!
M-am întors în stuf!
A reușit cineva să o ia în direcția corectă?
Nu.
După ce am scăpat din prinsoarea stufului,
am făcut o descoperire importantă legată de direcție.
Dacă mergeți incredibil de încet, la ralanti, da,
puteți vira la dreapta. Dacă accelerați, virați la stânga.
După ce am pus în practică noua mea descoperire,
la scurt timp, toți eram pe calea cea bună.
Da!
Voi reuși. Mă îndrept spre mal.
Calc-o!
Deja miros berea!
Inteligent din născare, știam că am nevoie de un impuls zdravăn ca să ajung la mal.
Așa că mi-am ridicat plafonul ca să mă protejez de paraziți.
Bravo!
Mai am puțin!
Rogu-te, virează și tu o dată la stânga!
Am ajuns la mal.
Roțile din față sunt în Senegal. Am ajuns sau nu?
Da, am ajuns. Cu siguranță suntem în Senegal.
Evident că mai avem treabă
ca să readucem mașinile la starea de vehicule de uscat,
dar mai întâi trebuie să rezolv ceva mult mai important.
Eu sunt diferit față de voi.
Mă uit la berea asta și-mi zic:
„Ce invenție!”
Când o savurez din priviri,
e la fel de bună ca atunci când o beau.
Priviți condensul de pe halbă, priviți bulele,
priviți... Savurați anticiparea!
Pentru mine, e o experiență la fel de puternică.
Vizual, e o experiență plăcută. Auditiv, e iritantă.
- Iritantă? - Vezi tu...
Ochiul râde, urechea vomită.
E clar că nu ne-am oprit doar la un rând.
Cât Hammond era la al doilea rând,
eu m-am strecurat până la mașina lui, să pregătesc o farsă cu iz de Terminator.
Dacă-mi conectez telefonul la boxa asta
și o ascund în mașina lui Hammond,
pot să redau mesaje,
iar el o să creadă că-i vorbește mașina.
A doua zi dimineață, ne-am reîntâlnit, gata să ne continuăm călătoria.
Bun.
Coboară!
Ce naiba a fost aia?
Mașina mea mi-a zis să cobor.
- Nu! - Mi-a zis să cobor.
Eu ți-aș zice să cobori dacă aș fi mașina aia...
Coboară!
- Ai auzit? - Da.
Ciudat, nu?
- Ai intrat în computerul ei alaltăieri? - Da.
- Asta ar fi explicația. - Am pătruns adânc de tot.
Bun, la drum!
Știam eu!
Pueril!
Bună!
Senegal! O primire pe cinste!
Ne mai despărțeau câteva sute de kilometri de linia de finiș din Dakar. O plăcere!
Călătoria noastră epocală se apropia de sfârșit.
O bună ocazie să reflectăm la mașinăriile
care ne-au adus aici.
Ne întrebam la începutul emisiunii
dacă s-ar putea construi
o mașină de curse prin deșert, de genul raliului Dakar,
cu mai puțini bani decât ar costa un Lamborghini Huracán Sterrato.
Răspunsul este da.
Un simplu da.
Sunt uluit de mașina asta. Pur și simplu uluit!
A urcat pieptiș pe escarpamente stâncoase,
a traversat fluvii, a călărit dunele.
Și, spre deosebire de Aston, care e posedată de demoni,
și de Maserati, care, deși arătoasă, se desface în bucăți,
mașina asta n-a călcat strâmb o singură dată.
Am îndrăgit mașinile cu care am fost în aventurile anterioare,
dar pe niciuna la fel de mult ca pe asta.
O să-mi fie tare dor de ea când vom ajunge la Dakar.
N-am cuvinte cât de mult!
Dacă v-aș fi spus la început că voi lua o mașină exotică
produsă de un fabricant italian de serie mică, o voi modifica
și voi traversa deșertul în ea,
nu mi-ați fi dat crezare.
Și, totuși, iată-ne! Sub ochii voștri!
Pe drumul spre Dakar,
punctul final al celei mai spectaculoase și dure curse din lume.
Și să nu uităm că mașina mea e cea mai arătoasă dintre cele trei
și e singura care arată mai bine acum decât atunci când era nemodificată.
Eu chiar am îmbunătățit originalul.
Am câștigat!
Ați zice că mi-ar fi greu să găsesc argumente convingătoare
că mi-am îmbunătățit Aston Martinul DB9 Volante,
transformându-l într-o mașină de raliu, dar eu nu m-aș grăbi.
Dacă n-aș fi transformat-o, această mașină
ar fi continuat să-și ducă viața în Peterborough,
făcând naveta între o reședință din suburbii
și o zonă industrială de mărime medie,
plus câte un drum la clubul de golf, în weekend.
Ar fi rămas curată, dar ar fi devenit ceea ce este,
adică un exemplu ușor depășit
ale cărui zile de glorie au apus, de gran turismo cândva măreț.
Transformând-o în varianta actuală,
am putut s-o aduc aici, să facă ceva incredibil.
Iar experiențele prin care a trecut se văd
în zgârieturile, îndoiturile și fisurile caroseriei.
Acestea sunt semnele aventurilor și momentelor prin care a trecut.
Iar pentru asta o ador.
Am făcut-o specială. Nu era, însă acum e.
Am ajuns pe țărm în surprinzător de pitorescul oraș Saint-Louis
și am luat-o spre sud, mergând paralel cu Oceanul Atlantic.
Iar asta mi-a dat o idee.
De ce nu intrăm în Dakar de pe plajă, cum făceau odată?
Mă refer la raliu. Se termina pe plajă.
Da!
După cum era de așteptat, colegii mei n-au avut nimic de obiectat.
Așa că ne-am îndreptat spre plajă, pentru a parcurge ultimii 110 km,
așa cum făceau concurenții de altădată.
Supraalimentarea cuplată.
Ce priveliște!
Paris-Dakar! Acesta e finalul.
Fix pentru genul acesta de momente
oamenii îndurau suferințele și greutățile raliului Paris-Dakar.
Pentru momentele acestea participau!
O să trag lângă Richard „Hamsteru'” Hammond.
Fiți atenți! Parcă am fi într-o vedere!
Mulțumesc!
Nu m-am distrat în viața mea așa de mult!
Ce zi minunată!
Stați așa!
Un mesaj de la dl Wilman.
„Înainte să intrați în Dakar, n-ar fi rău să citiți știrile.”
Pe bune?
BBC News.
Schimbări climatice, schimbări climatice
și iar schimbări climatice.
Inundații, schimbări climatice.
Ia să vedem pe Twitter!
Dumnezeule!
Stai puțin! Recepție? De ce-ai oprit?
De ce-ai oprit?
Wilman mi-a zis să mă uit la știri.
Asta e în Dakar.
Poftim?
Dakar.
Au loc revolte în toată regula.
A început.
Măiculiță! Care-i cauza?
Dumnezeu știe! E ceva politic... N-am idee.
- Nu e caz singular. - Da, sunt numeroase...
- Dau foc la autobuze. - Dumnezeule!
- Ați văzut? - Nu.
În Dakar.
A început pe bune. Au loc schimburi de focuri.
- Și incendii. Arde un autobuz. - Da.
Bun.
Nu putem duce echipa de filmare acolo.
Știu. Nimeni nu... Nu vreau să meargă nimeni acolo.
- Nu cred că ar trebui... - Știam că erau planificate proteste,
dar asta era acum trei, patru zile.
E ceva cu opoziția. A început mai devreme.
- Asta are loc acum. - Sau e altceva.
Sau e pe punctul să izbucnească, însemnând că se va înrăutăți.
Stați puțin! Zborul spre casă e din Dakar.
Da.
- Nu putem merge. - Iese din discuție.
- Aeroportul Saint-Louis e închis. - Ce?
- Aeroportul Saint-Louis e închis. - E închis?
Da. Pentru modernizare. Am verificat.
Va trebui să ne întoarcem la Nouakchott.
- Pe bune? E singura variantă? - N-am de gând să merg la Dakar.
Hai că o să ne distrăm!
E un raliu dus-întors. Bun așa!
Asta înseamnă un lucru.
Pot să folosesc încheierea clasică.
- Da. - După această cumplită dezamăgire,
e timpul să punem punct.
Pe data viitoare! Mulțumim pentru atenție!
Drăcia dracului!
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Robert Ciubotaru