THE GRAND TOUR PRESENTERER
SANDJOBB
Hei, og velkommen til The Grand Tour,
og dette er Lamborghini Huracán Sterrato.
I motsetning til den normale Huracán, som ble designet for
å slentre rundt i sentrum om kvelden i 15 kilometer i timen,
ble denne designet for å rase gjennom ørkenen i 260.
Den har takstativet, de utsvingte hjulbuene,
forsterket underside, forlenget hjuloppheng.
Det er Lamborghinis røffe helt.
Og det er ikke bare Lamborghini som er med på ørkenangrepet.
Dette er Porsche 911 Dakar.
Firehjulstrekk, glideplater
og 50 millimeter mer bakkeklaring enn en vanlig 911.
Selv Morgan prøver seg.
Jepp, dette er CX-T, og den står også på stylter.
Den har justerbare rallyspesifikasjons- dempere og et eksternt veltebur.
Pent.
Alle disse bilene er selvfølgelig storartede,
men de er også veldig ikke billige.
Porschen koster 173 000 pund.
Morganen koster 204 000,
og denne koster 250 000.
Og det fikk oss til å tenke:
Kan vi bygge en terrengrallybil for mindre?
Mye mindre.
La oss ta en titt på hva vi kjøpte,
og jeg gikk for denne, en Maserati GranCabrio,
som jeg bare betalte rett under 26 000 pund for.
Richard Hammond har kjøpt denne.
Det er en Aston Martin DB9 V-12 Volante,
som kostet ham 22 000.
Og Jeremy Clarkson, denne:
Jaguar F-Type V6 S. 25 000 pund.
Og det er unødvendig å si at vi akkurat fikk en melding fra Wilman.
Fortsett.
Det står: "Dere skal nå gjøre om kjøpene deres til ørkenracere.
"Og når dere er ferdige,
"melder dere dere på jernbanestasjonen i byen Choum,
"som er i Mauritania."
- Hvor er Mauritania? - Kanskje han skrev Mauritius feil?
Det er ingen steder. Det er ikke et ekte sted.
- Mauritania. - Hva prater du om?
Å, kom igjen.
Løven, heksen og speilet,
Alice gjennom klesskapet, det der.
Du går gjennom baksiden av skapet,
sier muntert hei til den snakkende løven
og ser opp for folk som løper rundt med kort som kjortler.
Jeg hører ekko av C.S. Lewis der inne.
- Ja. - Lewis Carroll.
Det var ikke reisebøker.
Du tror ikke dette stedet finnes.
Mauritania finnes ikke!
Men det viser seg at Mauritania finnes.
ATLANTERHAVET - AFRIKA - DET INDISKE HAV
Det er en tidligere fransk koloni i Vest-Afrika.
Og det er slik det ser ut.
To tredeler av dette svære landet, fire ganger større enn Storbritannia,
er begravd i Saharaørkenen.
Som betyr at for det meste er det mil etter mil
med ingenting og ingen.
Men her, midt i dette gigantiske havet
av overopphetet tomhet,
er det en jernbanelinje,
og den går gjennom den lille byen
der vi ble bedt om å melde oss.
Choum.
CHOUM - INNB. 2735
TEMPERATUR 46 GRADER
Man får visst mye mer for pengene i Mauritania.
Jeg trodde det skulle være mer fargerikt, med snakkende dyr.
Det er stille og rolig.
- Ikke sant? - Jo.
For varmt til å lage bråk.
Det er veldig varmt, 46 grader.
Men det er en tørr hete.
Ikke si... Jeg hater det.
- Tørr hete. - Det er bare varmt!
- Der er en restaurant. - Hvor?
Vi får ikke øl.
- Hva? - Avholdsland.
- Hva? - Mauritania er avholds.
- Seriøst? - Det er muslimsk.
Hva slags eventyrland serverer ikke gin?
Jeg har svakt alkoholholdig håndrens,
- om det er bra nok. - Behold den.
Kan jeg bare si hvor fint det er å gjøre The Grand Tour igjen,
- ekte Grand Tour. - Ja.
- Skjønner? - Ja.
Et støvete sted, og i dette tilfellet imaginært.
Kommer denne mannen for å forme karosseriet?
Jeg vet hva dette er.
Det er en gammel ødelagt varebil.
Wilman sa før vi dro:
"Jeg har skaffet et reservekjøretøy, i tilfelle et av deres kjøretøy svikter."
Hvorfor har han sendt en varebil?
Og han sier at alt vi trenger til turen,
er bak i varebilen. Å, den er åpen.
Sikker? Du stjeler ikke noens levebrød?
Nei, han sa det. Men da er spørsmålet:
Hvordan skal bilene våre bli...
Han sa han ville levere dem til oss.
Varebilen var åpenbart kjøpt lokalt,
og vi hadde ankommet med fly,
så Hammond mente det bare kunne være ett svar.
Så du tror det kommer et tog hit med bilene våre?
Tja, dette er jo et sannsynlig sted å se et tog.
- Jo, det skal du ha. - Og... Ja.
Og den eneste veien inn og ut er tog.
Hvordan skal de ellers komme hit?
Siden det ikke var noen automatiske avgangstavler
som sa når toget kunne komme,
slo vi oss ned for å vente.
Har dere sett hvor mange tomme plastflasker
med vann det er her?
Mange.
Det er bare... Se, én, to, tre, fire, fem, seks,
- sju, åtte, der. Ni, ti. - Jepp.
Jeg ville ha funnet produsentene og drept dem.
Det er hardt, det er rotete, og de vil være her i lang tid.
- Bortkastet. - For alltid.
Det er ikke ofte du får vente på et tog
- rett ved sporene, hva? - Nei.
Kunne ikke gjort det på Paddington.
Hva om det ikke kommer?
Hva om bilene ikke er på det?
- Der! - Hvor?
Der. Det må være det.
Ja, du har rett.
Herregud, det er enormt!
Det er det største jeg har sett.
Det største jeg har sett.
- Ser dere bilene? - Nei.
- Jeg ser jernmalm. - Jeg er høy nok til å se det.
Jernmalm, jernmalm.
- Hva er det? - Folk.
Det er bremsevogna.
- Det er slutten. - Ja, men se hva som er foran...
- Foran bremsevogna? - Ja, se.
Det er en flatvogn med en annen type last.
- Det er en flatvogn. - Det er tre ting på den.
- Der. - Ja!
Det er bilene.
Toget stoppet,
og siden vi antok det ville dra igjen snart,
måtte vi jobbe fort for å få av bilene.
Så hva gjør man? Jeg aner ikke.
Det som oftest skjer med biler på slike flatvogner,
er at du setter den i et sidespor med rampe
- og kjører dem på rampen. - Ja.
- Men de har bremsevogna bak. - Ja.
Drar ikke uten bremsevogna.
Nei, den skal nok tilbake. Det må være en sving.
- Hvordan? Vi kan ikke dytte den. - En skiftetraktor.
Dette er et fullstørrelses togsett.
Skiftetraktor på det andre sporet. Slik fungerer det.
Etter å ha funnet skiftetraktor,
snakket James med føreren på sin beste fransk.
Det høres litt...
James som kommer med skiftetraktor, stående.
Om han kjører den. Ville ha sprengt motoren.
Selv om han er på den, vil han være mer opphisset.
Skiftetraktor.
- Han er på den! - Jeg er på skiftetraktoren!
En trebeint gammel mann passerte.
Å ja.
Er dette plutselig James Mays beste dag?
- Han har et helt jernbanenettverk. - Fullstørrelses togsett.
Hvis du har hørt om Hornby-togsettet,
vet du hvordan dette fungerer. Sånn ja!
Å, her kommer han.
Med en togarbeider som nærmet seg, var det min tur til å snakke fransk.
Dere to...
...koble fra.
Og i mellomtida kommer James.
Kom bare for å se hvilken del dere har her.
- Aldri sett noen gladere. - Fint.
- Nei, han skal gå på det. - La oss gå på.
- Løp! - Skrekk!
- Én. Og så? Sånn. - Én. Én, én, én.
Ved rattet i sin store blå skiftetraktor
skjøv James bilene våre og bremsevogna på et sidespor,
løsnet bilvogna...
Framover nå. Slipp bremsen.
Og festet på nytt bremsevogna på toget,
som etter å ha sluppet på flere passasjerer, dro igjen.
Mens sola gikk ned, måtte vi få bilene av vogna.
Som betydde å fyre opp stasjonens svært gamle og ødelagte teleskoptruck,
og bruke gårdsferdighetene mine.
Litt til, stopp.
Er dette første gang vi har gjort noe,
- eller prøvd å gjøre noe? - Har ikke gjort det ennå!
Litt mer. Sånn ja.
Så satte jeg i gang med å hente de andre to.
Jeg tror bilen din er tyngre enn min, James.
- Ned med deg. Ned. - Klart.
Si når det er klart.
- Jeg tror det er bra. - Det duger.
Vi klarte det.
Vi har alle tre bilene i Mauritania.
Morgenen etter, etter en rask og varm, drikkefri søvn,
kom vi sammen og undersøkte modifikasjonene våre.
Vi begynner med min Jaguar F-Type.
Jeg er litt skuffet, for å være ærlig.
Det har ikke gått helt slik jeg tenkte meg.
Hva tenkte du deg?
Du vet, ungdom på 70- og 80-tallet...
- Når jeg sier ungdom, oss. - Oss. Ja.
Du kjøpte utsvingte hjulbuer til Escorten din,
så hadde du ikke råd til å kjøpe store nok hjul til å fylle dem.
Resultatet var at det så latterlig ut.
Og når du kommer rundt bak.
Den er omtrent 18 fot bred bak.
Uten hjulbuen...
Hvorfor tok du på hjulbuene,
når du ikke hadde hjul til å fylle dem?
Men tross alt er det fortsatt en "Jaaaag".
Det er faktisk bra.
- Står faktisk "Jaaaag". - Jeg endret merket.
- Nei, du endret "meeeerket". - Veldig bra.
Så har jeg en hornbill på panseret,
- for jeg har løftet luftfiltrene. - Ja.
Så har jeg valgt Stratos-lyspakken.
Du er opptatt med å forklare den stygge babyen din, hva?
Dette er estetikk.
Ja, og når det gjelder estetikk, Hammond,
er du på veldig tynn is.
- Du er faktisk det. - Vent.
Nei, ikke noe vent. Du tok med en Metrocab.
- Vil du vite hva det er? - Det er en Aston Martin DB9, ødelagt.
"Ødelagt" er det du bør kalle den.
Min er mildt skjemt, din er helt ødelagt.
Støy, støy, støy. Overskrifter.
Det er en Aston Martin du kan bo i.
Det er et telt. Det brettes ut, det er et hus.
Jeg bor i Aston Martin-veien 1. Ja.
- Er det et telt? - Ja.
Denne er vakker. Den ser ut som en hai, den ser snikende ut.
- Beklager, det var... - Ser ut som Aston...
Den er full av potensial, og det potensialet er til å bo i.
Og hvorfor har du gitt den karbonfiber-bryster?
Fordi jeg har hevet luftinntaket foran.
- Som min hornbill-ordning. - Ja.
Det er det den gjør. Jeg hevet suspensjonen.
- Du har lysriggen din. - Det holder.
Vi må se på min bil.
Jeg vil ikke snakke om din bil.
- Jo. Denne veien. - Nei.
Bra jobbet, James. Utvilsomt en pen bil.
Den ser bedre ut enn den gjorde.
- Du har tilmed fine striper på den. - Ja.
Aldri likt utseendet på den bilen.
Men nå gjør du det.
Den er faktisk forbedret.
Hvor er... Har du fått opp luftfiltrene?
Faktisk er panseret annerledes.
Dette er en slags faksimile av MC-panseret,
den svære sentermotor-superbilen,
og den har ekstra ventiler, og et spor her.
Det er som julaften, og du har bedre presang enn meg.
- Jeg føler meg ikke bra, - Nettopp.
Jeg er så sur for at bilen din ser bedre ut enn bilen min.
Klart den gjør det.
Den ser nesten like bra ut som min.
Og hva med velteburet?
I tilfelle den velter.
Så... Å, vent litt.
Her er den.
- Melding? Fortsett. - Melding fra Wilman.
"Dere har kjørt gjennom ørkener før,
"men dette er den store,
"dette er Sahara, den største ørkenen i verden.
"Og dere skal nå kjøre gjennom den
"i tusen kilometer til kysten av Senegal
"der Paris-Dakar ble avsluttet."
Vent nå litt. Skal vi kjøre Paris-Dakar?
Ja... Dette er guttedrømmen.
Nei, det er bedre enn det,
for vi slipper den kjedelige Paris-delen.
- Vi kjører ørkendelen. - Spennende deler man ønsker.
- Storslått. - De beste delene av Paris-Dakar. Hva?
Mine herrer.
Det kan ha å gjøre med hvorfor Paris-Dakar ikke lenger skjer
i denne delen av verden, for det er mer.
"Dere er nå i Utenriksdepartementets røde sone.
"Regjeringen sier at terrorisme ikke kan utelukkes,
"og over grensen i Vest-Sahara
"pågår en liten krig mellom separatister og marokkanere.
"Vi har måttet advare Marokkos forsvarsdepartement
"om vårt nærvær i tilfelle de tror mannskapets kjøretøy
"er en angrepsstyrke,
"så oppfør dere."
Med den advarselen ringende i ørene startet vi motorene.
Vi visste kun at for å komme til Dakar,
måtte vi fortsette sørvest,
så vi kastet oss ut i Sahara.
Fire hundre og femti hestekrefter, kjører Dakar i en Aston.
Til tross for Hammonds entusiasme
var det ingen tvil om at bilene sto overfor en tøff oppgave.
For de hadde ikke blitt laget for å gjøre denne typen ting.
Vi har tatt med lett modifiserte supermodeller til et kickboksing-stevne.
Bilen min startet faktisk livet
da Maserati var en del av Ferrari,
men halvveis gjennom utviklingen besluttet
Fiat, som eide det hele,
at Maserati skulle være en del av Alfa Romeo.
Så Maserati startet på nytt og brukte en opphugget Quattroporte til denne.
F-Type var en salig blanding.
Den begynte som en XJ sedan,
så kuttet de den ned for å lage XK-en,
så kuttet de den ned igjen for å lage F-Type,
så det er en nedkuttet utgave av en nedkuttet utgave.
Motoren er også litt av en miks.
De ville ha en V-6, men hadde ikke råd til å utvikle sin egen,
så de droppet to sylindre fra sin egen V-8.
Og der har vi den, V-6.
Den fungerer. Og den gjør faktisk det.
Særlig med kompressor, som dere kan høre.
Bilen min ble faktisk stylet av Jaguars designsenter
i et hjørne av kontoret bak et forheng. Faktisk.
Så ble den satt sammen ved hjelp av mange Ford-baserte deler.
Men det er likevel en Aston Martin,
og mange føler det er den første ordentlige Aston Martin
siden de gamle DB-dagene.
GPS-en har våknet.
Vi er visst rett sør for Manchester.
Se på dette. Sanddyner!
Skikkelig Sahara.
Sanddyner er notorisk farlige.
Så vi bestemte oss for å tøyse.
Å ja. Vi er ikke røffe helter. Vi er de tre konger.
Og takket være USB-tilkoblingen min
har vi et lydspor.
Helvete!
Ikke kutt svingene.
Det er et bra tips.
Å nei.
Jeg tror airconditionen brøt sammen.
Jeg tror faktisk det.
Det er utrolig råtten uflaks.
Min fungerer.
Hva er temperaturen der ute?
Førtiåtte grader. Milde måne.
HØY MOTORTEMPERATUR SE BRUKSANVISNING
Høy motortemperatur. Stopp.
Min ber meg stoppe umiddelbart.
Gode Gud.
Hei.
Hva er problemet?
- Mye kan forklares av det. - Et lite problem?
Å ja.
- Hva har du der? - Vifte.
- Ja. - Fra Peter Jones.
Den har sluttet å virke der inne.
Det er det jeg lurer på. Har den mistet reima?
- Se, hva er det? - Det er vel kjølevæske,
som nok har kommet herfra.
Og det er rart, for det står håndlaget.
Nettopp, som betyr at den er laget nøye.
"Håndlaget i England".
-"Håndlaget i England". - Det er problemet.
- Det er grunnen. - Ja.
- Den er fortsatt av. - Du kan ikke bare sitte der.
Jeg må la den kjøles ned. Kan ikke røre noe.
- Reparer den. - Hvorfor ikke røre den?
Fordi den er varm.
Vent på at den kjøles, ta så motoren ut.
Kjøles ikke ned. Det er 49 grader.
Den er øverst på måleren.
- Nei. Utvendig temperatur. - Nei, utsiden.
Sekstitre.
- Er det Fahrenheit? Ikke 60. - Fahrenheit, ja. Det er kaldt.
Den tror den er i Nottingham.
Den gjør det. Se.
Det er 63 grader Fahrenheit, og den er i Nottingham.
Det er det den tror.
Så hva skal vi gjøre?
Gitt at Hammond hadde et hus og en bil
som trodde den var øst i Midlands på en fin vårdag,
bestemte jeg meg for å ikke gi ham viften min.
Så dro vi.
Ok, situasjonsrapport. Vi har reist i 15 minutter,
og to av oss beveger oss fortsatt.
Heldigvis fant jeg hva som var galt ganske fort.
Denne væsken som jeg trodde var kjølevæske
fra motoren som hadde kokt over og kommet ut,
er ikke kjølevæske.
Det er servostyringsvæske. Det kom ut derfra.
Den ble varm og kokende fordi det var så varmt i motorrommet.
Jeg må få varmen ut.
Ja, Wilmans reservebil.
Det må være verktøy her.
Seriøst? Herregud, jeg håper ikke jeg trenger den.
Å, vent litt. Verktøy?
Ja.
Det gir meg smerte. Det gjør meg mer vondt enn deg.
Sånn!
Vennligst start.
Ja. Og jeg har gitt deg luft.
Det var en ting til jeg kunne gjøre for å kjøle motoren,
men det var utenkelig.
Jeg vil ikke gjøre det, men jeg må gjøre det.
Skru opp varmen,
for det vil faktisk trekke varm luft fra under motorrommet
og levere den til meg.
Ja, det er varmt nå.
Der framme
hadde jeg ikke følt meg så alene siden James og jeg kjørte til nordpolen.
Mauritania er tomt.
Helt tomt. Se på det.
Ingen kommer hit.
Da vi fikk tillatelse til å filme, var det nummer 58.
Den 58. tillatelsen til å filme
dette landet har utstedt siden 1960.
Det er 63 år.
De har bare utstedt 58 tillatelser til å filme.
Hammond, du er tilbake.
Lagde hull i panseret, og kjører med varme på.
Jeg har ikke lenge å leve.
Høres ikke gøy ut.
Vi fortsatte videre med vår boil-in-the-bag-kollega
til våre tørste motorer trengte bensin.
Som, siden Sahara ikke har mange bensinstasjoner,
betydde å stoppe ved en tankbil Wilman hadde sørget for.
Hvordan har dere kommet i den tilstanden alt?
Det er på grunn av svettingen, vi har setebelte-merker.
- Jeg er bokstavelig talt i en AGA. - Kjære vene.
Kan jeg få et ord med dere to?
- Hva er det? - Kom hit.
Hva er det?
Karer, før vi drar videre,
sa Wilman, kan vi iscenesette,
la oss være ærlige, en konstruert ulykke?
Der tankbilen eksploderer.
Hva for noe?
Han vil vi skal ha: "Vi står fast i ørkenen uten drivstoff"-panikk.
- Ja. TV-fare. - Ja.
- Nei, nei. - Ja.
Han vil ha en eksplosjon i traileren til episoden.
- Riktig. - Jeg stemmer "nei".
- Jeg ville det. -"Nei".
- Det er ost. - Nei, jeg vil ikke sprenge den.
- Og han vil det. - Ja.
Så la oss passe på denne.
Den er det mest verdifulle vi har.
Jeg har full tank. May?
- Ja? - Hun er din.
James, hvor skal du?
Får litt lengde på den, så vi kan få den rundt her.
Kan du presse knappen for å...
- Den er der nede. Det er en liten... - Ja.
- Ja, den der. - En liten bensinpumpe på den.
- Kan du trykke? - Vi ser.
- Ja. Noe mer? - Ja, kan du trykke på den?
- Ja, jeg... Og så... - Kan du være så snill å trykke på den?
- Har gjort det. - Han trykket.
- Nei. - Jo.
Jo. Jeg gjorde det.
- Du gjorde ikke det. - Jeg trykket igjen.
Skru på tenningen og trykk.
Det betyr to ting.
Sånn.
De har bra instruksjoner.
Jeg advarte deg, James. Det er det varmeste i...
Etter å ha fylt opp fra den svært varme tankbilen, dro vi videre.
Og ganske snart møtte vi vårt første geologiske problem.
Jeg er litt nervøs
av den endeløse klippeveggen foran oss.
Det er ingen ende i sikte.
Fjellkjeden har ingen ende i sikte.
Pokker.
Hvis noen har tatt seg bryet med å lage denne veien,
ville de ikke bygd den til bunnen av stupet, ville de vel?
Snart fant vi ut hvorfor det var en vei.
Hvorfor i helvete skulle noen lage en tunnel
midt i Sahara?
Sikkert en gruve for noe skummelt.
- Gruvedrift for hva? Støv? - Hammond, det er ikke noe skummelt der.
Hei! James, vi kan ha et løp her nede.
Det er en glimrende idé, og jeg vil ikke delta.
Er ikke det en god idé?
Hvem kan oppnå høyest fart og så bremse før de treffer...
Å nei, du kan ikke gjøre det.
Faen! Dere, slutt.
Hvorfor det?
Det er flaggermus.
- En masse flaggermus. Ut. - Jeg er redd for dem.
Flaggermus er ikke farlige.
Flaggermus er ikke... Dere tenker på Scooby-Doo.
- Har dere hørt om Ebola? - Ja.
Du blør fra øynene, fra nesa,
- alle åpningene dine. - Ja.
- Og så dør du raskt. - Ja.
Men nok tid til at familien din kan komme til senga di
før du eksploderer og dusjer dem med infisert blod.
De fleste eksperter er enige om at det lever i flaggermus i Vest-Afrika.
Og vi er i Vest-Afrika.
Men nå har vi et problem.
- Nei. Vi kjører ikke i tunnelen. - Kjære vene.
Jo, vi må kjøre i tunnelen.
Vi må kjøre i tunnelen, og vi må kjøre utrolig raskt.
- Ikke raskt. - Jo.
- Du virvler opp ting. - Kan det være i flaggermus-guano?
- Det kan det... Ja... - Flaggermusbæsj.
- Ja, flaggermusbæsj. - Som er på bakken.
Det virvles opp av hjulene,
- vi puster det inn. - En om gangen. Utrolig fort.
Opp med vinduene.
Luft på resirkulasjon så den tar inn luft fra kabinen
og sender den tilbake til kabinen.
Jeg vil ikke ha Ebola.
Da setter vi i gang.
Det er bra. Doucement. Nei!
- Og der er Ebolaen. - Løp.
Der er en flaggermus! En flaggermus passerte vinduet!
Jeg fikk Ebola!
Hvor lang er denne forbannede greia?
Der er enden! Slapp av.
Å, herregud!
Hva i... Hva i helvete handler det om?
- Går inn. I en fornuftig... - Ikke virvle opp masse støv.
Skal ikke virvle opp støv.
Faen.
ADVARSEL FARE MINEFELT
Så det er grensen til Vest-Sahara.
FARE!! MINER!!
Hammond, Hammond, Hammond.
Richard Hammond, hører du meg?
Det er lys, det er lys!
- Hei, stopp! - Fy faen!
Rygg nøyaktig der hjulene dine er.
Det står "miner".
Ja, du er i et minefelt.
Rygg tilbake der hjulene er, for vi vet det ikke er miner der.
Du skal kjøre over piggtråden,
som sannsynligvis gir deg en punktering,
men ikke tenk på det.
Ja. Du er trygg.
- Minefelt. - Jeg vet det. Dette er Vest-Sahara.
Tror du det virkelig er et minefelt?
Det er den typen ting der du tar skiltet på ordet.
Hvis det sto: "Forsiktig, larver",
ville jeg tatt en titt.
Men du trenger bare å sette opp skiltet.
Ja, men du kan ha lagt ut minene også.
Ja, men hvis jeg var dem, ville jeg bare satt opp skiltet.
- Du er lat, og du har ikke miner. - Ja.
Nei, men jeg tror ikke det er miner der.
- Skal vi ta en joggetur? - Nei.
Hva i helvete er...
- Hva er det? - Et minefelt.
- Ja. - Hammond har vært i det.
- Har du vært i det? - Krasjet gjennom gjerdet.
Nå hadde vi et problem.
Foran oss var det vi måtte anta faktisk var et minefelt.
Mens vi bak oss hadde en tunnel full av infisert flaggermusmøkk.
Jeg vil ikke kjøre i Ebola-tunnelen igjen.
Og selv om vi kjører tilbake,
er det den massive klippeveggen.
Ja, men det er et problem vi kan overvinne.
Det er noe vi kan prøve å løse.
Men ikke det. Du kan ikke løse det.
Ja, så vi har ikke noe valg.
- Det er navigasjon. - Du har helt rett.
Vi har ingen... Vi kan ikke gjøre det...
Stopp!
- Stopp! - Stopp!
Wilman kan hente traileren.
Skal du stå her mens han gjør det?
Nei, jeg skal rygge.
Tankbilen forsvant ut av sikte uten å detonere.
Men vi endret ikke oppfatning.
FARE!! MINER!!
Så vi snudde,
kjørte gjennom tunnelen igjen.
Hvordan skal vi komme over den?
Vet ikke hvordan vi skal komme over.
Etter mange timer fant vi omsider en enkel vei
som så ut som den kunne gå til toppen av skråningen.
Denne delen er humpete.
Ja. Kom igjen. Du klarer dette.
Bilen overrasker meg faktisk.
Det er vel fordi Jagen er lett?
Ja, det utgjør en stor forskjell.
Jeg tror min veier mer enn to tonn nå.
Kom igjen!
Å, for helvete.
Herregud. Kom igjen!
Helsike.
Her kommer han, i Jaguaren.
Du treffer steinen.
Se den...
Flott om du kunne flytte deg og gi meg et lite puff, Jezza.
Gasellen har flyttet hvalrossen.
Tusen takk.
Kom igjen. Forsiktig. Ja.
Begynner å like Jagen min.
Beklager at jeg først var skuffet over den,
for den er faen meg glimrende.
Til slutt nådde vi målet vårt.
Dette er helt klart toppen...
...ville jeg si.
Og det ser ut til å være en... Det er en byggeplass.
Er det tankbilen vår?
Han må ha kjørt gjennom minefeltet.
Wilman vil bli rasende for at den ikke har eksplodert.
Han har ingenting til traileren sin.
Ja, karer, jeg er tilbøyelig til å stoppe her.
Hvorfor det?
Dere får se.
Se. Der er veien.
- Å, ja. - Ja, der er den, og det er en fin vei.
- Nettopp. - Den er der nede.
- Den går ikke opp hit. - Nettopp. Det er ikke forbundet.
- Vi kjører ned her. - Hva?
- Vi kjører ned her. - Å ja, ned det sporet.
Det er en klippe!
For mye gravitasjon umiddelbart tilgjengelig
mellom her vi står og den veien.
kke en ond, uberegbekug elskerinne.
Jo, jævlig pålitelig.
Hvis jeg kjører først,
- og det kan jeg... - Ja?
Jeg kan kjøre først.
- Reservebilen er der, ikke sant? - Ja.
Det er nødt til å være kabel i den.
Hva om jeg fester bilen min til en av de gravemaskinene?
Vi kan faktisk bruke den andre som trinse.
Men... Og så kjøre ned,
men kabelen sikrer meg.
For mange år siden forvekslet du ingeniører med tegneserieskapere.
Det dette er, er et veldig, veldig
prisverdig forseggjort selvmord.
Uansett finnes ingen annen utvei,
så vi gikk for å rote litt i reservebilen.
Det er en skikkelig kabel.
Er den vurdert til fire eller fem tonn?
Ser slik ut.
Den vil være utrolig tung.
- Er vi klare? - Føtter.
Her kommer den.
Da jeg hadde rigget opp kablene uten hjelp fra gravemaskinførerne,
og betalt sjefen deres...
"Ti tusen MRU-er.
"Lord Clarkson."
Jeg har ikke garantikort, dessverre,
men det er greit, for jeg har en Jag.
Så forklarte jeg oppsettet til kollegaene mine.
- Så jeg kjører bort dit? - Ja.
Og så vil fyren i den gravemaskinen kjøre fram
i samme hastighet jeg kjører ned bakken.
- Og så vil de trinsene... - Ja.
Han kan svinge med armen.
Så siden jeg kanskje må endre retning idet jeg kjører ned bakken
og velger en rute, må dere be ham
svinge høyre eller venstre.
- Snakker han engelsk? - Hva?
- Snakker... - Nei.
De er mauritaniere, men de snakker arabisk og fransk.
- Ok. - Arabisk? Nei.
- Fransk? - Jeg er rett mann.
Da støtten var ordnet, klatret jeg om bord.
Skal du kjøre ned i gir eller i fri?
Jeg må jo kjøre. Jeg må ha den i første.
Er vi klare?
Stol på oss, vi følger med. Du har vårt støtte.
Herregud.
- Hold til venstre. - Litt venstre.
Litt til venstre.
Du er veldig nær... Du kjører utfor en klippe.
Jeg kan ikke... Men det fine er
at på grunn av Stratos-spotlightene, ser jeg ikke det.
Ok.
Jeg ser nå hva jeg må gjøre for første gang. Liker ikke dette.
Jeg liker det virkelig ikke.
Jeg må svinge til venstre.
Hvis du kan be ham svinge armen til venstre.
Svinge armen til venstre. Skal bli.
For jeg vil ikke ned den ravinen.
...venstre.
Hva du enn mimet, Hammond, var det ikke ille.
Kom igjen. Sving, din jævel.
Greit, til venstre.
Kom til venstre, min lille fjellgeit av en bil.
- Det er bedre. - Rettet opp.
Herregud, hva gjør jeg?
Jeg hadde nådd et punkt der jeg trodde jeg kunne kjøre resten
for egen maskin.
Det er ikke en praktisk, hverdagslig løsning, hva?
- Det er ikke raskt. - Nei.
- Og du trenger et par gravemaskiner. - Ja.
Ok, da kjører jeg.
Herregud, filleren.
Jeg kjører sidelengs.
Rett opp!
Ok. Fart og kraft!
Jeg er på en vei!
Hammond og May, deres tur.
Det er veldig enkelt. Slett ikke skremmende.
Men før vi kunne bli med Jeremy,
måtte vi sørge for at vår verdifulle ni-tonns tankbil kom trygt ned.
Hvis du måtte senke en drivstoff-tankbil ned en klippe,
hvilke to mennesker ville du minst ønsket var ansvarlige?
Er vi en million prosent sikre på
- at det er trygt? - Ikke en million, for å være ærlig.
Denne er tyngre enn Jagen, selv med ham i.
Send den ned.
- Nei, det er for mye. - For mye. Litt tilbake.
Pokker!
Kjære vene.
Den lyden er forferdelig.
Halvveis ba sjåføren oss om å slippe kablene,
så han kunne kjøre resten selv.
Jeg vet hvordan det føles for mannen i tankbilen.
Diaré-fremkallende.
Vi må ta hardt til venstre hvis han skal unngå problemet til
Jeremy, for han må ikke kjøre for langt.
Han må komme seg til venstre så fort han kan.
James, nå som vi har kommet litt lengre ned
- for første gang... - Ja?
Har du sett det jeg har sett der borte?
Herregud.
Å nei.
Mine herrer, tankbilen er nede.
Den står fast, men den er nede.
Gode nyheter, karer.
Han har nesten kommet til bunns. Den eksploderer ikke, og det er bra.
Og støtfangeren foran har løsnet,
noe jeg tror fungerer ganske bra i en trailer.
Det er utrolig.
Det er virkelig... Det var skikkelig imponerende.
Noe for seg. Men jeg mener... Og ingen eksplosjon, ingenting.
- Hvordan kom dere ned? - Vi tok veien.
- Sier du at... - Ja.
Det var litt av en overraskelse. Bak plassen.
Det er det de bygger. Derfor gravemaskiner.
- De har bygd en vei. - De har kommet til toppen.
- Det er en fin vei. - Nydelig.
- Vi er framme. Fornøyde. Trygge. - Ikke fornøyd.
Alle bilene er nede.
- Jeg kom ned der! Ned den, i den! - Ja, tja.
Det var enkelt. Det er en ny vei.
Den er nydelig. Fersk asfalt. Litt sand i kantene.
Mens sola gikk ned og med asfalt under dekkene,
besluttet vi å få unna så mange kilometer som mulig før mørkets frambrudd.
Jeg innrømmer at det er ganske varmt om dagen, men nå...
Klokka har akkurat blitt sju.
Sola har akkurat gått ned bak åsen der.
Dette er helt herlig. Bare 38 grader.
Idet natta falt på, kjørte vi av veien for å slå leir,
og James og jeg antok at Wilman hadde lagt luksustelt i reservebilen.
Jeg prøver å huske om jeg har vært så irritert før.
Ganske dårlig.
Selv en speidergutt ville sagt nei til det.
Hvor fikk han dem fra?
Dro han til Glastonbury da det var over og bare forsynte seg?
Men jeg kan ikke... Jeg er 63 år.
Jeg kan knapt røre knærne, for ikke å snakke om tærne.
Hvordan tror han at jeg skal kle på meg i det om morgenen?
Og vet du hva som er ekstra irriterende?
Nei, men fortsett.
- Hammonds telt er bedre. Ikke sant? - Mye bedre.
Jeg vil aldri få sove
når jeg vet at Hammond har det bedre seks meter unna.
Jeg trenger ikke et slikt telt.
Det er gjennomsiktig, i tillegg til alt annet.
Gikk han inn i en butikk og sa: "Hva er det billigste teltet?"
Supermarked hevder at de resirkulerer handleposene...
Etter en elendig natt dro vi sørvestover nok en gang,
inn i Afrikas enorme varme.
Men det positive
er at denne delen av reisen begynte himmelsk for bilfantaster.
Først, en grusrallyetappe.
Og så var det det som føltes som en alpin passasje.
Å, asfalt.
Herregud. For en vei!
Og så...
...nådde vi en overflate vi alle hater.
Herregud, det er vaskebrett.
Dårlig del.
Få det til å slutte! Nå, vær så snill, jeg trygler.
Dere tror kanskje ikke dette er ille, seere, men se.
En av lufteventilene mine er ristet løs fra bilen.
Fra der vi satt, var det det minste av problemene hans.
James, Maseratien din ser veldig vinglete ut.
Klovnebil-i-oppløsning-vinglete.
Vingene beveger seg, alt.
Herregud, jeg ser hva du mener.
Hele karosseriet vibrerer.
Det er helt sjokkerende her inne.
Tror dere Wilman har tenkt på
å legge noen ekstra bekken i reservebilen?
Herregud.
Vi har kjørt 42 kilometer slik.
Jeg er lei av denne vaskebrettveien.
Heldigvis kom en by med jevne veier til syne.
CHINGUETTI - INNB. 4711
TEMPERATUR 50 GRADER
For 1000 år siden var denne byen, Chinguetti,
og jeg mener 1000 år siden,
et stoppested mellom Timbuktu og kysten,
og de lagret all litteraturen sin her.
Hver bygning var et bibliotek. Og all lærdommen var i denne byen.
I dag er byen delt i to av en wadi full av myk sand.
Og å krysse den krever en stor mengde fart og kraft.
Herre Jesus!
Jeremy er her.
Et ganske fint lite torg, ikke sant?
Bilen min ser ganske... Den ser ganske herjet ut nå.
Hva er alt dette?
Jeg vet ikke.
Å, jøss.
Jøss, det er ikke bra.
Den skal være inni et sted.
Er det olje eller vann? Eller oljevann? Sandete oljevann?
Ingen av delene.
- Det er servostyringsvæske. - Hva?
Servostyringsvæsken blir utrolig varm
på grunn av all jobben den gjør.
Har du sett...
Panseret er oppe, bør jeg...
Det er bare en liten... Det er bare temperaturen,
litt for mye varme her og der.
Den har grått.
Ja, den har grått en liten skvett.
Det er en kjent sak at de gjør det i ørkenen, DB9-er.
- Faktum. - Hør her.
- Jeg vil ta en titt i byen. - Ja.
Jeg har noe jeg vil se på.
Hva? Nei, hva?
Et bibliotek.
Mange bibliotek. Står der: "Bibliotheque" betyr bibliotek.
Det er tre av dem. Det var 700.
All kunnskapen.
- Har jeg ikke rett? Den... - Jo.
- ...ble lagret her. - All arabisk kunnskap.
Ja, vi ses om et øyeblikk.
Grunnen til at jeg ville se meg rundt på dette historiske stedet,
er at det snart ikke er her lenger.
Denne ørkenen...
- ...spiser byen. - Hva?
Den spiser den.
I helvete. Se på dette.
Han vil ikke klippe plenen lenger.
Det er noen fot, ikke meter dypt.
- Hvorfor spiser ørkenen byen? - Se på det!
Det er noe som heter global oppvarming.
Har hørt om det.
Og på grunn av den beveger Saharaørkenen seg sørover
med en hastighet på fire meter i året.
Er det vinden som flytter sanden?
Vegetasjonen dør og blir ørken.
- Om hundre år er alt det ørken. - Borte.
Sannsynligvis toppen av et hus.
Fy... Jeg er forbløffet.
- Hør her, Hammond. - Hva?
Det har gitt meg en idé.
- Hva? - Ok.
Du vil like dette.
I mellomtida, i et av bibliotekene,
ble jeg vist noen utrolige gamle tekster.
Det er faktisk gull i denne.
Er dette gull?
Ja?
Den er forgylt. Den.
- Ja, denne. - Denne er fantastisk.
Han sa at en amerikansk turist besøkte ham.
Besøkte fyren på biblioteket,
og han ba ham selge ham boka.
Så sa han at hvis han selger den, vil han gi ham et hus i Florida.
Og han sa nei. Det er hans oldeforeldres arv.
Jeg tror du gjorde det rette.
Du ønsker ikke hus i Florida.
Varmt og klissete, og fullt av folk med våpen.
Kan jeg ta på den 500 år gamle astronomiboka?
Det er de relative bevegelsene til månen og...
...jorda og sola.
Så det er før Kopernikus,
antakelig, så det er omtrent på samme tid,
og i den arabiske verden hadde de ennå ikke forstått
at sola bør ansees som midten.
Men husk også at...
Det vi snakker om, det 11. århundre,
er vår forståelse av det.
Etter å ha sendt bibliotekarene inn i en dyp søvn,
kom James endelig ut i sola.
Hei, hvordan går det? Var det bra?
Ja, det var helt fantastisk.
En masse bøker, men denne eldgamle
med diagrammer om profetenes liv,
og alle var illustrert,
- som et bilde. - Humøret endrer seg snart.
Hva har dere gjort?
- Hva har dere gjort? - Vi har hengt rundt.
Vi har gått rundt og sett på byen.
- Å, det. - Du har sett det.
- Det var ikke oss. - Nei.
- Det er... - Vi kom tilbake etter å ha tittet
- på andre deler av byen, og fant dette. - Ja.
Du vet om støvvirvler,
- de små snurrende vindene. - Ja.
Der du parkerte, der gatene krysses.
- Ja. - Jeg tror det kan ha forsterket effekten
av vinden og bare løftet den opp og plassert den der.
Og dere så dette skje?
Nei, for vi så oss rundt i den andre byen.
Det eneste andre vi kan tenke på,
- vi har fundert... - Ja.
...er at de ikke har parkeringsbøter her,
- hvis du parkerer midt i veien. - Ja.
Trafikkvaktene bare fyller bilen med sand.
Det er veldig bra.
Hva om bilen ikke fungerer?
- Den fungerer. - Hvordan få den ut?
- Hvor er nøkkelen? - Hvor la du den?
Jeg la den på konsollen.
- Åpne dørene, så faller sanden ut. - Den er låst.
Jeg låser aldri bilen.
I tilfelle nettopp dette skulle skje.
Ok. Gi meg en spade, så tar jeg det.
Så stikk.
Etter å ha overlatt James til sandstormproblemet sitt,
dro vi til reservebilen,
for vi hadde bestemt oss for å løse problemene
forårsaket av de fryktelige vaskebrettveiene.
Herregud! Den er...
Glovarm!
Takk.
Hvis du vil sveise...
- ...eller sage. - Eller rollespill.
Vent nå litt.
Jeg kan gjøre noe med disse.
Ja, jeg kan det.
Mens James slet med å tømme bilen...
Idiotisk.
...ble vi opptatt med det vi fant i bilen,
og snart var vaskebrettløsning- modifikasjonene klare.
Jeg fant denne i bilen.
- Det er en grubber. - Ja.
Den kan fungere, men normalt...
...blir grubbere slept bak traktoren.
Ja, men da må jeg kjøre over
den røffe veien før den gjøres jevn.
Ville ikke fungert.
Nei, det ville vært mer sosialt.
Jeg er ikke det.
- Du er ikke sosial? - Sosial.
Jeg vil at dette skal fungere og gjøre livet mitt bedre.
Du vil synes min løsning
overgår denne med en faktor på flere millioner.
Jeg aner ikke hvorfor Wilman satte to snøscootere i bilen
når vi skulle til Sahara, men jeg er glad han gjorde det.
La meg forklare. Ok?
Istedenfor å bruke ski
har jeg montert hjul foran, men vi er ikke interessert i dette.
Det vi er interessert i, er sporene.
De skal være med foran hjulene,
og jevne ut ryggene
i vaskebrettet.
Så når jeg ankommer,
er det utrolig jevnt, som et biljardbord.
Og de skal gå som to enorme båndslipere.
Ja. Nettopp. Det er båndslipere
montert foran en Jaguar F-Type.
- Ja. - En F off-road-Jag.
Er det ikke utrolig? Istedenfor å bli innelåst i en trist celle
med en trøye som festes bak,
har du fått så mange muligheter til å gjøre galskapen din virkelig.
Der er den!
Når den tekniske brifingen var over,
var det på tide å sette teori ut i praksis.
Hever rigg.
Richard Hammond. Til framtida!
Jeg antar de fleste i denne byen
ikke har sett en snøscooter før.
De vil bli overrasket over å høre hva det primære formålet er.
Jeg har den i en hevet posisjon nå.
Jeg kan hydraulisk senke den.
Det er som James Bonds Lotus.
I normal bil-modus er det bare en normal bil.
Da vi kom til vaskebrettveien utenfor byen,
forberedte vi oss på jomfruturen.
Snøscooterne går.
Ja, jeg gjør det.
Da skjer det. Senker.
Og her kjører vi.
Gud, jeg tror det funker.
Jeg er ikke... Ja.
Jeg skulpturerer veiene. Jeg jevner dem ut.
Jeg graderer veien.
Herregud!
Jeg fatter ikke at dette skjer.
Å ja.
Og jeg bare sitter her nå og slapper av.
Og det er ikke bare jeg som tjener på det.
Hele Afrika tjener på det.
Det kommer steiner. Den virvler opp litt stein.
Ja, det kan skje.
Å ja, det er store steiner.
Men til tross for dette problemet i starten,
da vi stoppet noen kilometer senere for å inspisere jobben,
var resultatene ubestridelige.
Hvis du ser på venstre side av veien,
som er det vi har gradert,
og så ser på høyre side, som vi ikke har gradert,
- altså... Bevis. - Det fungerer.
- Man kan ha et F1-løp på den. - Enkelt.
Så bestemte vi oss for å ha skikkelig samfunnsånd
og kjøre ved siden av hverandre så vi kunne jevne ut hele veien.
Ok, Hammond. Kom igjen.
Vi kan lage to kjørebaner.
Jeg tror jeg kan gå litt dypere her.
Jeg lærer å finpusse systemet nå.
Faen!
Å, faen!
Herregud!
Jeg har aldri sett noe slikt.
Jeg så bare litt røyk, og den dro av gårde...
Men det var iallfall ingen vitner. Bortsett fra de i denne lastebilen.
- Jeg skal bare fortsette rolig. - Ja.
Akkurat.
Jeg kjører ved siden av, folk vil ikke se at den er borte.
Ja. Godt tenkt, Hammond.
Det var unikt. Føler meg ganske trygg.
Jeg tror den gikk i stykker.
Etter denne andre ulykken bestemte vi oss for å droppe
veirepareringen i overskuelig framtid.
Til å begynne med var eksperimentet strålende,
og så gikk alt forferdelig galt,
veldig raskt.
Forberedte du taler? Jeg hadde det.
Jeg visste ikke jeg ville få en CBE eller en OBE.
Jeg ville få en statue og holde en TED-tale.
Jeg får neppe noen av delene nå,
særlig hvis snøscooteren krasjer i en fjern landsby.
Vi antok at May ville ta oss igjen til slutt,
og bestemte oss for å fortsette.
Men i det mørket falt, ble Astonen min varm. Igjen.
Jeg overopphetes igjen.
Bilen ba meg stoppe straks.
Jeg kommer ikke forbi tredje gir, så den går med for høyt turtall.
Ok, Hammond.
Jeg kan ikke gjøre noe med det.
Nei. Det var et sukk, men du har rett.
Idet min kollegas baklykter ble oppløst i natta,
måtte jeg kjempe meg videre, alene.
Det er sent, og jeg kan ikke kjøre i stort mer enn 30 km/t.
Girkassen svikter. Jeg får ikke giret opp.
Jeg sitter fast i andre.
Og hvis jeg lar den gå høyere enn 1500 o/min,
overopphetes motoren.
Og jeg får advarsler som sier:
sjekk batteriet, av-bryter, bremsefeil, stopp trygt.
Og dashbordlysene har slukket. De har kommet tilbake!
"SRS kollisjonsputer.
"Veltebeskytter-feil. DSC-service kreves."
Kom igjen.
Skal få deg til leiren. Litt arbeid.
Morgenen etter ble James og jeg gjenforent.
Å, Gud.
Den er tom.
- God morgen, May. - God morgen.
Har du sett hva som mangler her?
Ja.
Jeg er bak de andre to.
De er noen km foran, jeg skal finne dem.
Jeg kan ikke kjøre lengre nå før jeg har ordnet bilen.
Så jeg sov her i natt, for jeg kan det,
fordi jeg har et Aston Martin-hotell.
Aston Martin-delen funker ikke så bra.
Jeg var med på lanseringen av bilen.
Jeg husker da de kom.
Det var fra da av at biler begynte å bli smartere.
Men ikke smarte nok.
Normalt var alt det elektriske
styrt av en egen ledning,
som er greit når du bare hadde et horn.
Men på dette tidspunktet ble alt gjort med elektronikk,
så de kombinerte dem alle i én gigantisk, veldig smart ledning
som gikk rundt bilen og stoppet ved ulike ting.
Og bilen kan føle alt, bremsene, fjæringen,
som er flott, til den ikke kan føle dem.
Så hvis den ikke føler girkassen, slutter den å bruke girkassen.
Et sted der inne er det noe som kortslutter,
og det sender sentralnervesystemet inn i en nedsmelting.
Kan være hvor som helst.
Det som har gjort det verre, er ørkenen.
Den er varm. Full av steiner og sand.
Varm, trenger avkjøling.
Her er en liten radiator foran, bitte liten kjøler.
Den kjøler olje til girkassen, som er rett bak.
En stein har gått gjennom radiatoren og laget et hull.
Det har latt oljen lekke ut og spre seg over fronten av radiatoren,
blandet med sand, og bygd
en murvegg foran den.
Så girkassen overopphetes.
Det kan jeg sikkert gjøre noe med, men hva angår elektronikken,
må jeg bare ta en titt
til jeg fysisk kan finne et problem å reparere.
Etter en time med fikling kom jeg tilbake på veien,
men Astonen var på ingen måte reparert.
Jeg beveger meg, noe som er bra. Men jeg har bare ett gir,
og jeg aner ikke hva som skjer med motoren,
for ingen målere fungerer. Temperatur eller noe.
Derfor lar den meg ikke skifte gir.
Den gir meg ingen informasjon, for den får ingen informasjon.
Å, hallo. Tankbilen.
Aner ikke om jeg har drivstoff, men tar litt uansett.
Måleren virker ikke.
- Se. - Der er han.
Den fungerer!
Ja. Mer eller mindre.
Jeg skal la den hvile litt.
- Hvor mange gir har du? - Ett.
- Hvilket? - Jeg vet ikke.
Helt katastrofe. Drivstoff.
- Aner ikke om jeg trenger. - Jeg hadde ikke...
- Ingen tallskiver. - Ikke noe!
Den gjør det også. Aner ikke hva det er.
Bonds Aston hørtes aldri slik ut.
Høres strålende ut.
Hvor fort kjørte du, Bond?
"Vet ikke. Speedometeret var ødelagt.
"Hadde bare ett gir."
- Vet du hva? - Hva da?
- Vi har vært her i tre dager... - Ja.
- Jeg må ha drukket 60 liter vann. - Minst.
Jeg har ikke tisset én gang, og nå
tror jeg dette har oppmuntret til det. Jeg kan føle en komme.
- Jeg skal pisse. - Jeg har ikke tisset.
Nei, trenger ikke! Sola har kokt det ut av oss. Men...
- Det er faktisk... - Der.
- Nei, jeg har ikke tisset... - Ja.
...siden jeg kom.
- Jeg skal gjøre det. - Men jeg skal prøve.
- Det er en stund siden. - Jeg har ikke lyst ennå.
Etter noen minutter med å ha inntatt stillingen
hadde vi endelig en slags suksess.
Du vet de diagrammene som forteller om fargen på tisset.
- Den forteller hvor sunn du er. - Ja?
Denne fargen er ikke på diagrammet.
Dette er bare en tynn stråle av varm sand gjennom et sugerør.
Mitt er som et rekkverk.
Jeg kan trekke det, og det har laget en toffee.
Kan gjøre det igjen en annen uke.
Setet mitt er så varmt.
Tenning på. Dashboard av.
Det fungerer. Har jeg drivkraft?
Nei. Jo.
- Hva var det? - Hva i... Hva?
Hva i helvete var det?
Hva? Hvorfor...
Hvorfor festet du det i tankbilen?
Du og jeg var...
May.
- Har du gjort dette? - Hva?
Noen festet det i tankbilen.
Hva om tankbilen hadde eksplodert?
Jeg vet hva det er.
Uvanlige meteorologiske forhold kan floke sammen
bånd som blåser rundt, og knytte dem til ting.
Det er hjemmet mitt.
Jeg kan ikke sette det på igjen.
- Det er ødelagt. - Uflaks. La oss dra.
Det betyr at vi må se på en Aston Martin DB9
som kjører gjennom ørkenen, og ikke...
- ...en Metrocab. - Mobbing på arbeidsplassen.
Jeg gjorde det ikke! Jeg pisset... Tja, det var ikke piss.
Jeg slapp ut Roloer fra kroppen min.
Det er en vakker bil du har der, Hammond.
Hold kjeft.
I dag var planen vår å nå hovedstaden Nouakchott.
Og siden vi ikke trodde det ville ta så lang tid,
foreslo jeg en kulturell avledning.
I går snakket jeg med
en gammel dame utenfor det biblioteket,
og hun sa at hvis vi kjører ned denne veien,
kommer vi til et enormt øye i ørkenen.
Hva?
Det kalles visstnok Afrikas øye.
Det skal visstnok være det mest utrolige på kloden.
Er det det?
Det er en merkelig geologisk hendelse.
Men noen sier det er den tapte byen Atlantis.
Det var faktisk... Ingen visste om den
før Apollo-astronautene så den fra rommet.
Er det sant?
Ja, det høres usannsynlig ut, men det var det hun sa.
Prøvde hun også å selge deg magiske bønner?
Hvis vi øker farta litt,
vil vi få tid til å lete etter den.
Jeg kan ikke øke farta. Jeg har ett gir.
May og jeg kan danne en fortropp ved å øke farta,
og når vi finner den, ringer vi deg.
Finner dere et ekstra telt også, blir jeg takknemlig.
Fører meg til Afrikas øye. Her kommer jeg!
Den kompressoren. Spis! Spis drivstoff!
Hva annet er det i ørkenen bortsett fra det gigantiske øyet?
En enorm nese.
Jeg vet at det er et par svære pupper der ute.
Etter å ha hatt stor framgang på den jevne asfalten,
var James og jeg nær stedet der det mystiske øyet skulle være.
Ok, James. Hvis vi skal tro den gamle dama,
er det gigantiske øyet her.
Det er ikke noe øye.
Du vil ikke si det når du topper den bakken der,
og det er et enormt øye der. Bare se.
Mange kilometer bak
var mine sjanser for å bli med de andre to stadig mindre.
Ja, målerne har kommet på, og det er dårlige nyheter:
Temperaturen er veldig høy.
Alt jeg kan gjøre, er å fortsette i tonehøyden som forteller meg
at det er 2000 o/min i mitt ene gir,
og jeg skulle gjerne stoppet og satt opp taket.
Jeg stopper på dette praktfulle landsbytorget
siden jeg blir kokt.
Jeg gir opp.
De kan kjøre med taket av. Jeg er ikke tapper nok.
Ikke bli sittende fast.
Herregud. Nei, det er ikke akseptabelt.
Herregud, jeg har akkurat...
Det er veltebøylen som utløses i en krasj.
Det er bra.
Fint.
Men det kan vel ikke skje igjen? Den er borte.
La oss bare se.
Jeg prøvde nettopp å starte, og det er...
Ting ble fort mye verre.
I mellomtida, dypt inne i ørkenen,
hadde vi fortsatt ikke funnet det vi lette etter.
Ikke noe øye.
Kameler, kameløyne, men ingen øyne.
Herregud. For en fæl støy.
Hva er poenget, Clarkson? Det er ikke noe gigantisk øyeeple.
Vi bare ødelegger bilene.
Med litt mer utholdenhet kommer vi kanskje over toppen der,
og der er det.
Faen!
Kukk.
Jeg står fast, og det er din feil.
Alt dette om å se fra verdensrommet.
Tenk på den kinesiske mur.
"Kan ses fra verdensrommet."
Du ser den når du står ved siden av den.
Det er der. Du lar meg ikke lete etter det.
Eller det kan ha vært et eventyr som Gypsy Rose fortalte deg
fordi du ga henne 1,50 pund.
Greit. Vi gir opp.
Jeg liker det ikke, men jeg gir opp.
Du gir opp å lete etter et stort øye midt i Afrika.
- Ja, det er et stort øye. - Hva? Men hvor stort?
Slik hun beskrev det, er det enormt.
- Hvor er Hammond, forresten? - Det er et godt spørsmål.
Jeg antar han ikke bryr seg med å lete etter øyet
fordi han tror det er...
Jeg vet dette nok er meningsløst, men la oss...
Ingen dekning.
Det hjelper ikke.
Ingen store mengder væske kommer ut,
men det ville uansett ikke forklare
at den er helt død.
Helt klart elektronikk.
Hvis den svake 2005-hjernen har gitt opp,
har jeg fått nok.
Det eneste andre er batteriet.
Det er vel ikke flatt?
Men det er bak...
...dette setet.
Kjære vene! Frelse!
Nei. Vent, la meg bare sjekke.
Batteriterminalen er ristet løs.
Denne har ristet seg ut. Den var slik.
Jeg kom i gang, og det var flere gode nyheter,
for girkassen bestemte seg for å bli girkasse igjen.
Aston Martin! Ja.
Jeg har gir og alt.
I mellomtida, på vei tilbake til hovedveien,
hadde May og jeg blitt distrahert av noe vi hadde funnet.
Dette.
Det var som faen, se på dette!
Se.
Herre Jemini!
Er det en oase?
Ingen tegn på at jeg er engelsk.
Vent.
Kom og sett deg. Jeg har akkurat det vi bør lytte til.
Jeg finner ingenting for å minnes...
...Richard Hammonds bortgang.
Gordon Lightfoot døde også i dag, så...
- Gjorde han? - Ja.
Bare for å gi dere en idé om hvor tomt Mauritania er,
har jeg kjørt 150 km på denne hovedveien,
gjennom hele landet,
og jeg har ikke sett andre biler. Ingen.
Det gjør vondt i hodet.
Storheten ved dette stedet, og tomheten.
Jeg tror det er en vansiret Aston Martin...
Ja, det er det.
Kollegene mine tok meg igjen
idet min hjemsøkte bil begynte å tulle igjen.
Jeg har mistet girkassen.
Nå piper den!
Hvorfor har vinduene mine åpnet seg?
Hvorfor... Jeg ba dem ikke...
Hvorfor er vinduene mine åpnet?
Den er aktivt ulydig og plager meg nå.
Den besluttet å åpne vinduene og fjerne muligheten til å skifte gir.
Akkompagnert av en irriterende piping.
Jeg trodde pipingen kunne skje
fordi bilen ikke trodde taket var skikkelig festet.
Så jeg stoppet for å teste teorien.
Jævel!
Den piper fortsatt.
Den har praktisk tak. Du trykker på en knapp, så går det ned,
og så må du gå ut og hoppe på det.
De sier at folk drives til vanvidd i ørkenen etter en stund.
Hva med i midten? Denne i midten?
For en bråkebøtte.
Slutt å pipe! Det er greit!
Sa du at du trodde du kunne være i andre gir?
Den sier ikke hvilket gir, men jeg tror det er andre, ja.
Men hvis jeg kjører raskere, overopphetes den raskt.
James, vi står konfrontert med et dilemma igjen, eller hva?
Vi kjører helt til kysten i 61 km/t,
eller vi gjør ikke det.
La meg tenke litt på det.
Jeg nådde samme konklusjon.
For noen jævler.
Det var fortsatt 320 km til hovedstaden.
Så James og jeg stoppet i en liten by
for å få et møte med tankbilen.
Og vi fikk en uventet bonus.
- Dette er en rullebane. - Ja.
Jeg tenker bare at kanskje...
Mens vi venter på Hammond,
kan vi gjøre noen bilting i bilprogrammet vårt.
Hva tenker du på?
Nå tenker jeg på drag-race.
For en god idé.
Ville vært interessant, om du tenker på det.
Har villet vite det siden vi dro.
Du har mer kraft enn jeg har. Du har...
Jeg har mer kraft. Jeg har 434, men jeg har mer vekt.
- Du har 434 hestekrefter... - Ja.
...jeg har 375. Hvor mye veier denne?
To tonn.
Jeg har 1,6.
Ja. Interessant.
Interessant eksperiment for damene og herrene.
Ja.
Så vi bestemte oss for å dra til enden av rullebanen,
satte opp noe drag-race-utstyr,
og forberedte oss på start.
Hva trenger jeg? Sportsmodus, ja.
Antispinn av, tror jeg.
Jeg er i manuelt, men grunnet den unike måten jeg har modifisert bilen,
er jeg ute av stand til å endre noen av programmene.
På grunn av den unike måten dere fylte bilen med sand på,
har jeg trøbbel med knapper, men jeg har det nå.
Vent litt. Se hvem som er her.
Terminator 3: Rise of the Machines.
- Akkurat i tide. - Hva?
- Akkurat i tide. - Til hva?
Drag-racing.
Jeg er ikke i posisjon til drag-racing.
Skru den av.
Nei. Det ville være et dårlig trekk.
Hvorfor kan du ikke det?
Fordi den sannsynligvis aldri starter igjen.
Vi var i ferd med å starte et veldig intenst drag-race.
Har dere sett Terminator 3?
Folk har lurt på i mange år
når Skynet ville bli fullstendig selvbevisst.
I en Aston Martin som blir kjørt av deg i Mauritania.
Ingen så det komme.
Hva om denne idioten lærer å kommunisere med andre maskiner?
- Den er idiotisk, ikke sant? - Den er en idiot!
- Hammond, Hammond. - Hva?
Hva er det?
Hva i helvete gjør den her?
Er det en av dine?
-"En av mine"? - Hva skal det ellers være?
Hvor lenge har den kjørt?
Siden han slapp den løs.
Men det var 250 km unna.
- Herregud! - Du slapp den ut i ørkenen.
- Du... - Hva er det... Er det...
Herregud!
- Det var din feil. - Hva?
- Din snøscooter! - Han har rett.
- Det er ingen andre. - Jeg kan ikke ha forutsett
at den skulle treffe tankbilen 250 km unna!
- Du slapp den ut! - Jeg slapp den ikke, den rømte!
- Vi ble bedt om å oppføre oss. - Ja.
Jeg synes vi skal dra.
- Ja, vi bør det. - Ja.
- Ganske raskt? - Ja.
Skift gir, vær så snill.
Skift gir nå.
Dette er tidspunktet.
Ikke krangle. Dette er tidspunktet for å skifte gir!
James og jeg kjørte av gårde i raskt tempo,
og la så mye distanse mellom oss og eksplosjonen som mulig.
Og snart ble vi oppslukt
av omgivelsenes harde skjønnhet.
Utsikten begge veier, særlig på den siden,
er spektakulær.
Det er nesten som snødyner,
for sanden er så blek.
Det er fantastisk.
Temperaturen min har sunket til 37.
Å, ja, jeg er nede i 38.
Det er faktisk kjølig.
Omsider ankom Jeremy og jeg hovedstaden,
der det raskt ble tydelig at vi ikke er så kjente
som vi er i andre deler av verden.
Richard!
Noen kalte meg Richard.
Hvis den unge mannen ville se den virkelige Richard,
ville han måtte vente lenge,
gitt hvordan Hammond og Terminator kom overens.
Kom tilbake. Funger, din drittsekk.
Kan vi ikke bare... Ok, det er girkassen din.
Kan vi tenke på det som vår girkasse?
Vi begge... Vi deler en girkasse.
Sentrallåsen gikk av.
Den låste dørene.
Flere timer senere
drev Skynet den ett-girede bilen min inn i Nouakchott,
der det var god nok wifi
til at jeg kunne koble bilens ikke-fungerende hjerne
til en diagnostisk laptop.
Ja, 320 km med ett gir.
ASTON MARTIN DIAGNOSTISK SYSTEM
Laptop, jeg snakker til den i nuller og ettall.
Språket den forstår.
Nå skal jeg se hva panikken skyldes.
Den er bekymret for mye. Herregud!
Passasjerdør-modul...
Den er bekymret for døra. Bekymre deg for girkassen.
Satellittnavigasjonen. Det var derfor jeg var i Nottingham.
Jeg tror ikke de fleste av disse er mekaniske feil.
Ingenting har gått galt. Den er bare opprørt.
Om jeg trykker denne...
Det er "ikke bekymre deg"-knappen.
Jeg gjør det.
Glem det. Den fjerner dem.
Gi meg kontroll over bilen.
Og la meg kjøre.
Så... Forhåpentligvis... Kan ikke se.
Ja! Sånn ja!
Men det er ingenting å klage over.
Så jeg tror jeg har gir.
NOUAKCHOTT - INNB. 1,5 MILLIONER
Morgenen etter, idet vi dro for å se oss rundt i byen,
kom sannhetens øyeblikk.
Den skiftet gir!
Jeg har gir! Den skiftet gir.
Så, John Connor, du kjemper imot.
Å ja!
Målet vårt var å dra på sightseeing, men umiddelbart
ble vi distrahert av den heroiske briljansen til Mauritanias biler.
Ja. Suspensjonen er borte.
Han bare krasjet.
Var det det lyden var?
Én forklaring på krasjingen som skjedde med denne bilen,
er at man ikke kan se ut av den.
Når slutter den å være en bil?
Når den slutter å bevege seg. Fram til da er det en bil.
Jeg tror den en dag kjører og bare forsvinner.
- Det var ikke bra. - Ja.
Den har ikke AC.
- Den vil fortsette. - Se på den.
Det er fantastisk. Han kan ikke stoppe.
- Fyren må henge på døra. - Der er en til.
Jeg liker fotgjenger-sikkerhetsfunksjonen.
Men det fungerer!
Hammond, du er bekymret for Astonen.
Det er derfor jeg ikke kan lage noe oppstyr.
- Har bare så vidt begynt! - Du må...
Etter å ha beundret disse mauritanske krigshestene,
bestemte vi oss for å gå til en kafé for å drikke
varmt brunt vann.
Hvordan ser en bilkontroll ut her, mon tro?
Usynlig. Mercedes! Der, se!
- Hvert panel mer enn bare én gang. - Ikke bare én gang.
Å ja, det er et livsverk.
Og John, hvordan er din bil? Eller vinner Skynet fortsatt?
Jeg kjemper med den, og den kjemper imot.
Har den sagt: "Er du Sarah Connor?"
Jeg lurer på om jeg kan bli en del av Borg, og kjempe direkte mot den.
Der har vi et eksemplar.
- Se på den. - Den er flott.
- Se på den. - Det er fint.
- Han cruiser, armen ut av vinduet.
Det er ikke te, men det er ganske godt.
Selv du vil si det er ganske godt.
Det kan være te i den.
- Vil heller ha en øl. - Hva for noe?
Jeg vil heller ha en øl.
Når det gjelder det, vet jeg om...
...en kjede for alkohol som finnes i alle hovedsteder i verden,
og selv i et muslimsk land som dette,
som er veldig avholds, der du alltid kan få gin og tonic,
eller en forfriskende halvliter øl.
- Alkohol her. Hva heter den? - Ja, den er overalt.
Den kalles Storbritannias ambassade.
Jaså?
- Det er rart. - Suverent britisk territorium.
- Så vi kan... - Ja.
De er nødt til å ta oss imot, kanskje i mindre grad deg,
og så kan vi få en forfriskende drink.
- Hvor er den? - Jeg ville drukket teen.
Jeg vil ikke ha den.
Siden Hammond insisterte, fant jeg nummeret til ambassaden.
Fikk en avtale, og vi dro dit straks.
Det er den delen av jobben jeg liker best.
Å komme til en slik by.
Begeistringen du får fra en slik by.
Gordon Bennett!
Hammond har hatt en ulykke.
Han kjørte inn i Astonen min!
Å nei, noen har kjørt inn i hans uberørte DB9.
Du bør kjøre mer forsiktig, Hammond.
Det var ikke meg. Han bare kjørte gjennom.
Ok, vi har en vinner. Mine damer og herrer, vi har en vinner.
Jeg aner ikke hva det er eller var.
Jeg vet faktisk ikke hva det var.
Aner ikke. Det er en del av en stasjonsvogn.
Jeg tror det er slutten på bil-titte-leken vår,
for vi kan ikke slå det.
Etter noen krasjfrie kilometer ankom vi Storbritannias ambassade.
Det er her, karer. Her er klubben vår.
Tiltaler man dem som "Deres Ambassadørskap" eller noe?
Ja: "Deres Høyeste-skap".
Eller hva med bare "huseier"?
Gin!
Uansett, hør her.
Det er høflig. Når noen sier: "Kan jeg by på en drink?"
Du sier "nei", og så sier de: "Er du sikker?"
Og du sier: "Tja, nei", du ser på klokka og sier:
"Greit. Bare én."
Men du sier ikke "ja" straks,
for: "Vil du ha gin og tonic?" "Ja!" Ikke gjør det.
- Det er høflig. - Ja, nettopp.
Jeg kan bare tenke på gin.
GJESTEBOK
Er det ikke veldig fint?
Bare britene gjør dette.
Det er en plen! Det er en plen!
Hvor er baren? Der er en bar, men ikke se på den.
- Hei! - God morgen.
God morgen. Står til? Colin Wells.
Hyggelig.
- Så stilig. - Å, ja.
Han kjempet mot Terminator hele natta, derfor skjorta.
Men vellykket.
- Kom inn. - Takk.
- Hvordan har det gått? - Ganske bra, faktisk.
For oss to...
Vi ble forvirret da vi fant ut at vi skulle til Mauritania,
for selv om vi er ganske bereiste,
så... Ingen av oss... Han trodde ikke engang det eksisterte.
- At det var en C.S. Lewis-oppfinnelse. - Ja.
Men hva følte du da du fikk denne posten?
Svært fornøyd.
- Jeg ville dra hit. - Ville du?
Jeg ville dra hit...
Visste du hvor det var?
Ja. Mange i livet mitt trodde jeg skulle til Mauritius
- da jeg sa Mauritania. - Ja! Nettopp.
"Ja, jeg fikk Mauritius! Mauritania?"
Ja. Men jeg burde tilby dere noe å drikke.
- Jeg beklager. - Ja takk.
Vil dere har noe å drikke? Vi har et godt utvalg av teer her.
Hvis det... Høres det bra ut?
- Jeg har English Breakfast, Ceylon. - Nei...
- Te, ja. - Ja, nydelig.
Jeg skal gå og bestille en.
- Unnskyld meg et øyeblikk. - Takk. Veldig gjestfritt.
- Se hva som skjedde. - Det er din feil.
- Hvorfor det? - Du håndterte det feil.
Britisk land. Lat som dette tilhører Storbritannia.
Sjekket vi om han drikker?
Usannsynlig at en ambassadør ikke drikker,
- men hvis du spør... - Så du ham?
Det er ikke en som har drukket tonic hele livet.
- Hvis vi hadde sagt... - Kan vi få en drink?
"Nydelig, men kan jeg få en drink-drink?"
Jeg er enig. Gode manerer har skapt litt trøbbel for oss.
Ja.
Kan jeg spørre, mens vi er alene,
siden du er Jag-sjåfør, hvilket maleri du skal ha med deg hjem?
Disse er veldig fine.
- Hvor skal du? - Karer!
Jeg har tabbet meg ut.
Det er hans Ferrero Rocher.
- Din tosk. - Ok, det er...
Det er ikke så veldig...
De er trent opp til å være elegante.
De er smarte og kule, og du har veltet
- Ferrero Rocheren deres. - Fort, før han kommer tilbake.
Sett dem på plass riktig.
- Jeg burde ikke le. - Du har tråkket på den.
Har ikke tråkket på den!
- Ganske gode. - Noen gjorde det.
Ja. Fort, sett dere.
- Beklager at jeg er sen. - Oi.
Det er... Det er en ganske fin kanne.
Ja, dette er offisielt servise.
Akkurat det jeg ville ha, en kopp te.
- Veldig forfriskende, ikke sant? - Jo.
Mange takk.
Etter en høflig kanne eller to...
...unnskyldte vi oss og gjenopptok rundreisen i byen.
La oss skifte gir igjen. Kom, vi gjør det igjen.
Vi gjør det igjen. Kom igjen.
Nok et girskifte.
Snart kom vi over noe ganske spennende.
Hva foregår her?
Det er en veldig bred vei.
Jeg vet hva dette er.
Hva da?
De bygde en flyplass rett ved siden av byen,
og så vokste byen og slukte flyplassen,
og de står igjen med en rullebane midt i hovedstaden.
- Å ja, det er mer by der borte. - Ja.
- Den er ikke i ytterkanten, men i den. - Nei.
Er ikke dette en utmerket mulighet
til å gjøre noe vi ikke fikk gjort, et drag-race?
- Å ja! - Rullebaner er for drag-race.
- Og han... - Og han er reparert.
Du kan ta del.
Jeg har ikke tatt det opp med ondskapens krefter ennå,
men skulle gjerne prøvd.
Siden rullebanen var like tom som en forlatt flystripe,
bestemte vi oss for å prøve.
Ja, sport, antispinn av,
bruk av pedaler, solbriller nede, vinduer oppe. Klar.
Den har fjernet sportsmodus.
Dere vet sportknappen min? Den har bestemt at jeg ikke kan ha det.
Å, nei, jeg kan igjen. Takk. Herre.
V-6, V-8, V-12.
Hvilken vil være raskest?
God start fra Jagen.
Bilen min er rask!
Ett gir, to gir, glimrende! Den fungerer!
Vent litt.
Det er... Det er trafikk.
Rullebanen har trafikk. Herregud! Jeg vil...
Galninger!
Herregud, hva...
Faen.
Å, kjære Gud.
Det er... Jeg holdt på å treffe!
Gud hjelpe!
Det var det rareste drag-racet jeg har kjørt.
Men dette er ikke en tom rullebane, er det vel?
Jeg tror ikke det er en rullebane lenger, men en vei.
La oss ikke gjøre det igjen.
Takk for at du ga meg brems da jeg trengte det.
Jeg er takknemlig, og setter pris på det. Takk.
Neste morgen var vi tidlig oppe,
for det var på tide å forlate Nouakchott.
Disse lastebilene fulle av sand. Hvem skal de selge den til?
De har nydelig sand til salgs her.
Det er store hauger her.
Hvis du ikke likte sanden tidligere, er det litt sand her.
Sand er et konkurranseutsatt marked.
Hvorfor selger de sand?
Gå ni meter.
Vi forlot så hovedstaden og dro sørover mot Senegal.
Og etter noen timer begynte vi å legge merke til
en endring i omgivelsene.
Jeg vil ikke kalle det frodig,
men det er helt klart mindre ufruktbart enn vi har sett så langt.
Jeg tror vi er nær enden av Sahara.
Hva er det til høyre... Er det kyr?
Mange kyr. En flokk. Som helt klart blir oppdrettet.
Se.
Og det forteller meg at vi har krysset Sahara.
Hallo, kyr. Se på dere!
Gress. Jeg kjører på gress for første gang
på det som føles som 500 år.
Det vi ser etter, er en grense til Senegal.
Det skal være en grensesperring. Så kjører vi inn.
Vi kjørte stadig lengre langs mylderet av veier,
men selv etter en time
hadde vi ennå ikke funnet noe som så det minste offisielt ut.
Hvor er denne jævla grensen?
Jeg hadde ventet et gjerde og en veisperring, kanskje?
Ja, pass og slikt. Helt klart.
Omsider bar jakten frukt.
Dette må være en grenseby.
Å nei.
Jeg har en fryktelig følelse.
Houston...
...vi har et problem.
Jeg mistenker at det er grensen.
Jeremy, det er en svær elv i veien.
Grensen er litt mer vannaktig enn jeg hadde forestilt meg.
- Jeg tenkte et gjerde. - Ja.
Det er greit.
- Det er en bru. - Jeg skal ringe inn.
Hva skriver du? "Bruer nær meg"?
Der er en vei.
Vi er flinke utforskere.
En gammel by her.
- Ingen bru. - Ingen bru.
Herregud! Hvordan kommer man til...
Så ingen drar dit med bil?
Nei.
Ok. Se her. Jeg har gått rundt 150 km
oppstrøms, og det er ingen bru.
Det er nettopp derfor folk bruker elver som grenser.
Kan vi få bilene på... Nei.
- På den? - Den...
To av de båtene, tenke jeg.
Men båter som... Vent.
Hva om vi bygger en båt?
- Av støv eller sand. - Jeg mener ikke en ark.
Jeg mener... Hva med...
Hva har vi her? To, fire, seks, nesten seks tonn med bil.
Trenger ikke være båt. Må være en plattform.
Hva ser dere mye av her?
Samme hvor du står?
Hva har jeg sett siden jeg kom?
- Støv. - Sand.
- Geiter. - Kameler.
Det er alt.
- Legg til en ting til. - Sand, kameler.
I store mengder.
- Plastflasker. - Ja.
- Sammenklemte plastflasker. - Ja, men... mange...
Vi kjørte over den. Hva om vi finner... Tja, finner...
Bare samle så mange plastflasker vi kan.
Ja, én, to, tre, fire...
De er der borte. De er overalt.
Faktisk et godt poeng.
Og vi bygger... Hvis vi kunne... Hva gjør de med... Se, garn.
- Du foreslår at vi får et fiskegarn. - Ja.
- Fyller med plastflasker. - Ja.
- Enig i at det flyter. - Ja.
- Så setter vi bilen på det. - Ja.
Ikke enig i at det flyter.
- Om du har nok flasker. - Nettopp.
- Oppdrift, ren fysikk. - Ikke grusom, uforutsigbar elskerinne.
- Gravitasjon. - Hva er ikke?
- Oppdrift. - Ja.
- Arkimedes. Man forsto... - Matematikk.
Ingen ville drukne var det ikke grusomt, uforutsigbart.
- Kjent siden antikken. - Ja.
Og reglene gjelder fortsatt.
Og vi rydder opp.
- Det er jeg enig i. - Det er sant.
Etterlater oss stedet bedre.
Med det, skal vi spille musikken?
Spill musikk.
Det kan være veldig nyttig.
Perfekt.
Jeg må legge meg.
Nei, jeg er ikke interessert.
Å ja.
Etter å ha brukt mange tusen pund for å kunne bruke den A-Team-musikken,
var flåten vår endelig ferdig.
Og for å se om den fungerte, bestemte vi oss
for å sende reservebilen først.
- Vi har tiltrukket oss folk. - Ja.
Forventer at vi skal drukne. Noe vi vil.
- Nei. De vil bli skuffet. - Vi vil det.
- Clarkson. - Hva?
- Rett bakover. Bra på den siden? - Ja, rett tilbake.
Hei, hei!
- Ja. - Dette er min idé, ikke sant?
- Ja. - Jeg er kaptein nå.
- Jobber. - Ja.
Det er tre. Jeg er med bilen.
Jeg kjører den av på den siden. James, du er foran.
Når vi kommer dit,
- får du oss trygt på bredden. - Ja.
Jeremy, du betjener motoren.
Men jeg vil bare gjøre dette klart:
- Jeg tror ikke dette fungerer. - Det fungerer.
Nei, hør her. Virkelig.
Virkelig. Jeg vil ikke ha noe tull,
for det er en sykdom. Tja, en parasitt.
Schistosomiasis.
Vi tar det med nederst på skjermen, så kan dere google det
og se at jeg ikke finner på dette.
I Senegalelva, som er denne. Det er en parasitt.
Hvis du går uti vannet, vil den feste seg til huden din,
grave seg gjennom kjøttet og inn i blodet ditt,
der den blir ført til leveren og tarmene dine,
der den legger eggene sine.
Ikke hopp uti. Hva som enn skjer, skal vi...
Vi tøffer over der.
Det er bare det. Det er der.
Start motoren.
K/S Dritt er på!
Ivrige etter litt komisk kantring
var de lokale glade for å skyve oss av sted.
- Å ja. - Ja. Vi går.
Hvis du kan snu oss når vi kommer ut dit.
Ok, kaptein.
Det føles rart, å kalle Richard Hammond "kaptein".
Jeg gjør som han sier, for når det feiler, er det ikke min feil.
Den er veldig treg, men den går.
Sakte og stødig. Alt vi trenger.
- Slapp av. - Snu den, da går vi raskere.
Jeg burde ha tatt med en stol.
Fronten svinger.
- Fronten er... - Å, faen!
- Skal jeg... - Se om du kan starte.
Ok, prøver motoren. Karer.
- Vi har mistet... - Hva?
Ingenting. Ikke få panikk.
Hva har vi mistet?
Vi har mistet noen... Flaskene løsnet.
- Hva? - Hva?
- Oppdriften... Faktisk så... - Nei, vi synker ikke.
- Jo, faktisk. - Alle står på den siden,
- så langt ut de kan. - Gud.
Hvem festet dem?
Jeremy. Den synker faktisk.
- Motoren har startet, - Glimrende, kjør mot land.
Jeg skal prøve å få oss tilbake.
Ok, jeg tror du har rett. Vi vil lære av dette.
- Hvordan er den på andre siden? - Litt synkende.
Jeg tror det går greit.
- Den stoppet igjen! - Herregud.
- Går den ned... - Den går ned mye raskere.
Å nei.
Vi bør nok forlate skipet.
Jeg trenger... Kan jeg få en vannflaske?
- James. - Gi meg en vannflaske.
Det fungerte ikke.
- Nei, jeg kan ikke tro det. - Jeg er kapteinen. Drit i dette.
- Hammond, du er kapteinen. - Beklager.
Takk skal du ha. Jeg er ikke på... Jeg er fortsatt på.
Den vil gå rundt. Du må gå av.
Graver.
De graver seg inn i meg.
Jeg er John Hurt.
Den har sunket... Herregud!
- Er den borte? - Ja.
- Borte. - Sier du det?
Alt i orden med meg.
- Du kan gå derfra. - Du kan gå derfra.
Hvis dere sier så...
Hold føttene i gang eller synk i gjørma, og den dreper.
- Er det så mye avføring? - Ja, alt er avføring.
Og jeg har fått i meg...
- Mye? - ...mye.
- Ok. - Du er på egen hånd.
Du trenger litt antibiotika.
En stor sprøyte.
Kan jeg bare påpeke noe annet?
Vi har mistet bilen vår.
Ok, det er ille,
men vi har samlet nok materialer til å bygge flåter til bilene.
Så vi er ikke ute enda.
- Hva snakker han om? - Det er svakheter
ved det forsøket, ja.
- Ja. - Vi vet vi kan gjøre bedre, og skal det.
Så så snart du er ute og tørket,
er det bare én ting å gjøre.
Nei. Det er spill musikken.
- Hva? - Jeg mener...
- Vi er ikke der borte. - Må fortsatt komme oss over.
Jeg vet du er utslitt.
- Jeg er det. - Jeg òg.
- Du er 63 år og full av biller. - Ja, i organene mine.
Og du vil ha kronisk diaré den neste uka.
- Men der borte er det en bar. - Ja.
- Ikke her. - Ja.
- Kommer vi oss dit, er vi i en bar. - Ja.
- Så vi sier spill musikk. - Ja.
Spill musikk.
DRITTBOKS
Dagen etter var vi klare for grensekryssing 2.0.
Jeg må innrømme at vi har møtt på vanskeligheter.
For man må holde fronten av bilen ute av vannet.
Men man må ha bakhjulene akkurat i vannet,
for vi har festet padler til dem, som propeller,
som vil gi oss framdrift eller revers.
Styring?
Tja, det er et ror her,
som festes på en slags spak
ved dørspeilet der.
Og det vil ikke fungere.
James og Richard tror det, men det gjør ikke jeg.
Dette er glimrende.
James, tror du dette vil fungere?
Jeremy spør deg.
- James May. - Hva?
Tror du dette vil fungere?
Hva?
Han er så gammel.
Tror du dette kommer til å fungere?
Ja.
Greit, jeg skal prøve det. Går inn i gir.
Ivrige etter å se en gjentakelse av gårsdagens ulykke
var de lokale enda ivrigere etter å hjelpe oss i gang.
Ror utplasseres.
Ikke rør rattet, din idiot. Det gjør ingenting.
Hallo!
Det jeg ser, Richard Hammond, er du og DB9-en på en...
Nei, ikke gjør det, egoistiske mann.
Ilandstigningspunktet på senegalesisk side
var en liten strand bare 400 meter unna.
Ja. Jeg skal gjennomføre en perfekt sving
opp på ilandstigningsstranda, kjøre opp, vise passet, Senegal, øl.
Men vi oppdaget snart at for en gangs skyld hadde Jeremy rett.
Styringen fungerte ikke.
Jeg kan ikke svinge venstre. Bare høyre.
Selv med roret helt til høyre.
Mitt vil ikke svinge til høyre.
Bare til venstre.
Skulle gjerne forklart, damer og herrer,
at jeg når andre siden, men nei.
Jeg når stedet jeg startet.
Kom igjen, din jævel.
Hjelp. Jeg er i sivet!
Mayday. Faen!
Full revers.
Nei, du...
Vi har bygd pedalbåter, hva?
Ja, men med store merkenavn bak.
I den neste timen seilte vi rundt, klarte å dra overalt,
bortsett fra stranda vi skulle til.
Jeg driver sidelengs i gal retning.
Jeg har tatt to enorme U-svinger.
De lokale tror vi er gale.
Den tar meg tilbake til Mauritania.
Vil ikke til Mauritania igjen.
Kan noen si meg hva som er her nede, for det er dit jeg skal.
Havet.
Jeg står helt fast i et hjørne med vegger på begge sider.
Snu, din jævel, snu.
Jeg liker måten hun vasker på, som om det skjer hver eneste dag.
Å, for helvete. Å nei.
Herregud.
Slutt å krasje inn i meg!
Jeg er tilbake i sivet!
Har noen klart å kjøre rett vei i det hele tatt?
Nei.
Etter å ha frigjort meg fra sivet igjen,
gjorde jeg en viktig styringsrelatert oppdagelse.
Hvis du kjører veldig sakte, i fri,
kan du svinge til høyre. Øker du farta, svinger du til venstre.
Da vi alle anvendte min nye oppdagelse,
var vi snart på vei i riktig retning.
Å ja.
Jeg klarer det. Jeg er på vei mot kysten.
Kjør, kjør.
Jeg kan lukte øl.
Siden jeg er intelligent, visste jeg at mye kraft trengtes for å komme i land.
Så jeg hevet taket for å beskytte hodet mot parasittene.
Bra jobbet.
Jeg er nesten framme.
For en gangs skyld, venstre.
Jeg har nådd bredden.
Forhjulene våre er i Senegal. Teller det?
Jeg tror vi helt klart er i Senegal. Ja, vi er framme.
Det gjenstår åpenbart jobb
med å gjøre om disse til normale landbaserte kjøretøy,
men det er noe viktigere å ta seg av først.
Dere to er ikke som meg.
Jeg ser på den og bare tenker:
"For en oppfinnelse."
Å se på den, bare nyte den,
er like tilfredsstillende som å drikke den.
Se på kondensen på glasset, se på boblene,
se på... Nyt forventningen.
For i mitt hode er det like godt.
Visuelt er det en bra opplevelse. Lydlig er det irriterende.
- Irriterende? - Jeg er bare...
Å se skjønnhet, høre på tøv.
Vi bestemte oss så klart for å drikke mer enn én.
Så mens Hammond kjøpte neste runde,
snek jeg meg ut til bilen hans for litt Terminator-basert ugagn.
Hvis jeg bluetoother telefonen min til høyttaleren
og gjemmer den i Hammonds bil,
kan jeg spille av meldinger til ham,
og han vil tro at bilen snakker til ham.
Morgenen etter samlet vi oss igjen for å fortsette reisen.
Ja.
Kom deg ut. Kom deg ut.
Hva i helvete?
Bilen min ba meg gå ut.
- Nei. - Den ba meg gå ut.
Jeg ville bedt deg gå ut om jeg var bilen, men...
Kom deg ut.
- Hører du det? - Ja.
Er ikke det rart?
- Var du i datamaskinen den kvelden? - Ja.
- Det er det som har skjedd. - Jeg var intim med den.
Uansett, videre.
Jeg visste det.
Barn.
Hallo, hallo.
Senegal. Litt av en velkomst.
Vi var nå bare tre hundre enkle kilometer til målet i Dakar.
Og idet vår storslåtte reise nærmet seg slutten,
virket det som et godt tidspunkt for å reflektere rundt maskinene
som hadde ført oss hit.
Vi spurte i begynnelsen
om det var mulig å bygge
en terrengrally-Dakar-ørken-racerbil
for mindre enn en Lamborghini Huracán Sterrato.
Og svaret er ja.
Bare ja.
Jeg er sjokkert over denne bilen. Helt sjokkert,
for den har klort seg opp steinete skråninger,
den har krysset elver, den har rast gjennom sanddyner.
Og i motsetning til Astonen, som er besatt av djevelen,
og Maseratien, som går i oppløsning under huden,
har ikke denne trådd feil én gang.
Jeg har blitt glad i biler vi har brukt på eventyrene før,
men aldri så glad som jeg er i denne.
Jeg vil savne den veldig når jeg kommer til Dakar.
Virkelig, virkelig savne den.
Om jeg hadde sagt i begynnelsen at jeg skal ta en eksotisk bil
fra en mindre italiensk produsent og modifisere den
og kjøre den gjennom ørkenen,
ville du nok ha sagt: "Du skal ikke det."
Men her er vi. Den er her!
På vei til Dakar,
endepunktet for det mest dramatiske og utmattende racet i verden.
Og la oss ikke glemme at min er den peneste av de tre bilene,
og min er den eneste som ser bedre ut nå enn da den var standard.
Jeg har faktisk forbedret originalen.
Vinner!
Dere tror kanskje jeg sliter med å finne et overbevisende argument
for at jeg har forbedret min Aston Martin DB9 Volante
ved å gjøre den til en rally-racer, men vent.
Hvis jeg ikke hadde gjort det, ville denne bilen, uendret,
ganske enkelt fortsatt med å leve i Peterborough
pendlende mellom forstadshus
og mellomstor industripark.
Med en og annen helgetur til golfklubben.
Den ville forblitt blank og pen, men blitt det den er,
som er et blankt, utdatert,
falmende eksemplar av det som var en storslått grand tourer.
Ved å gjøre det jeg har gjort,
har jeg klart å få den ut hit for å gjøre noe utrolig.
Og de opplevelsene er nå skrevet
på tvers av den i riper, skader, bulker og sprekker.
Det er livslinjene, smilerynkene dens.
Og jeg elsker den.
Jeg gjorde den spesiell. Den var ikke det. Nå er den det.
Vi nådde kysten av den overraskende pene byen Saint-Louis,
og vendte sørover, parallelt med Atlanterhavet.
Som ga meg en idé.
Hva med å kjøre inn i Dakar på stranda slik de pleide?
I rallyet. Det ble avsluttet på stranda.
Ja!
Mine kolleger hadde naturligvis ingen innsigelser.
Så vi svingte inn på sanden for å fullføre de siste 110 kilometerne,
akkurat slik sjåførene gjorde tidligere.
Kompressor aktivert.
Se på det.
Paris-Dakar. Dette er avslutningen.
Det var for disse øyeblikkene
at folk utholdt lidelsen og slitet med å kjøre Paris-Dakar.
Det var dette de gjorde det for.
Kjører opp ved siden av Richard "Hamsteren" Hammond.
Se på dette. Vi er i en plakat!
Takk.
Jeg har aldri hatt det så gøy før.
For en fantastisk, fantastisk dag.
Hallo.
Tekstmelding fra Wilman.
"Før dere kjører inn i Dakar, sjekk nyhetsstrømmene deres."
Jaså?
BBC News.
Klimaendringer, klimaendringer,
klimaendringer.
Oversvømmelser, klimaendringer.
Prøv Twitter.
Å, herregud.
Vent, kom inn. Hvorfor har dere stoppet?
Hvorfor stoppet dere?
Wilman ba oss sjekke nyhetsstrømmene.
Det er Dakar.
Hva?
Dakar.
Det er skikkelige opptøyer.
Det er skikkelig i gang.
Jøss. Hva handler det om?
Gudene vet. Det er en politisk... Jeg vet ikke.
- Det er mye... - Ja. Jeg vet det er mye.
- Og det er brennende busser. - Herregud.
- Har du sett dette? - Nei.
Dakar.
Det er skikkelig i gang. Det er våpenkamper.
- Og det brann. En buss står i brann. - Ja.
Riktig.
Kan ikke ta med mannskapet da.
Jeg vet det. Jeg vil ikke at noen skal dra dit.
- Vi bør ikke... - Jeg visste det ble demonstrasjoner,
men det er tre eller fire dager til,
på grunn av opposisjonen, men det har startet tidlig.
- Men det er nå. - Eller dette er noe annet.
Eller i ferd med å ta av, som betyr at det blir verre.
Vent litt. Flyet hjem går fra Dakar.
Ja.
- Vi kan ikke det. - Utelukket.
- Saint-Louis flyplass er stengt. - Hva?
- Saint-Louis flyplass er stengt. - Stengt?
Stengt. Pusses opp. Sjekket det.
Altså må vi kjøre tilbake til Nouakchott.
- Seriøst? Er det eneste mulighet? - Jeg skal ikke til Dakar.
Kom igjen, det blir gøy.
Det er et fram-og-tilbake-rally. Greit.
Det betyr én ting.
Jeg kan bruke tradisjonell slutt.
- Ja. - Med den fryktelige skuffelsen
må vi avslutte.
Vi ses neste gang. Takk for nå.
Helvete.
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder Heidi Rabbevåg