A NAGY TÚRA BEMUTATJA
A SIVATAGI MELÓ
Üdvözlöm önöket A nagy túrában
ezzel a Lamborghini Huracán Sterratóval.
A sima Huracánnal ellentétben, amit arra terveztek,
hogy késő este a városközpontban portyázzon 15 km/h-val,
ezt arra találták ki, hogy 260-nal döngessen a sivatagban.
Van rajta tetőcsomagtartó, szélesített kerékívek,
megerősített alváz, hosszú útra való felfüggesztés.
Ez a Lamborghini kalandor hőse.
És nem csak a Lamborghini indul terepre a sivatagban.
Ez egy Porsche 911 Dakar.
Négykerék-meghajtású, van alvázvédőlemeze,
és 50 milliméterrel nagyobb a hasmagassága, mint egy sima 911-esnek.
Még a Morgan is nekiveselkedik.
Igen, ez a CX-T, és ez is gólyalábakon áll.
Állítható ralis csillapítókat kapott és külső bukókeretet.
Klassz.
Ezek a kocsik persze frenetikusak,
viszont nem valami olcsók.
A Porsche 173 000 fontba kerül.
A Morgan 204 000-be,
ez pedig 250 000-be.
Úgyhogy elgondolkodtunk,
építhetnénk-e terepraliautót olcsóbban.
Sokkal olcsóbban.
Jól van, nézzük meg, mit vettünk.
Én egy Maserati GranCabriót választottam,
amiért kicsit kevesebb mint 26 000 fontot fizettem.
Richard Hammond ezt vette.
Ez egy Aston Martin DB9 V-12 Volante,
ami 22 000 fontba került neki.
Jeremy Clarksoné pedig
A Jaguar F-Type V6 S, 25 000 font.
És mondanom sem kell, kaptunk egy üzenetet Mr. Wilmantől.
Mondd csak!
Így szól: „Most pedig alakítsátok át a kocsikat sivatagi versenyautóvá!
„Miután végeztetek,
„jelentkezzetek a vasútállomáson Choum városában,
ami Mauritániában van.”
- Hol van Mauritánia? - Talán elírta Mauritiust?
Nincs sehol. Ilyen hely nem létezik.
- Hát Mauritánia. - Miről beszélsz?
Jaj, ne már!
Az oroszlán, a boszorkány és a tükör,
Alice szekrényországban meg ezek.
Átmész egy szekrény hátulján,
vidáman odaköszönsz a beszélő oroszlánnak,
és megkeresed a kártyalapokba öltözött embereket.
Ez C.S. Lewistól bűzlik.
- Igen. - Lewis Carrolltól.
Azok nem útikönyvek voltak.
Szerinted ez a hely nem létezik.
Nincs olyan hely, hogy Mauritánia!
Mint kiderült, létezik olyan hely, hogy Mauritánia.
Egykori francia gyarmat Nyugat-Afrikában.
És így néz ki.
Az Egyesült Királyságnál négyszer nagyobb ország kétharmadát
a Szahara temeti maga alá.
Ez azt jelenti, hogy hosszú mérföldeken át nagyrészt
semmivel és senkivel nem találkozni.
De itt, a felforrósodott üresség tengerének
kellős közepén
vezet egy vasútvonal,
amely áthalad egy kisvároson,
ahol jelentkeznünk kell.
Ez Choum.
CHOUM - NÉPESSÉG 2735 FŐ
HŐMÉRSÉKLET 46 FOK
Állítólag Mauritániában sokkal többet kapni a pénzünkért.
Azt hittem, színesebb lesz, mindenféle beszélő állatokkal.
Hát kellemesen csendes.
- Ugye? - Igen.
Túl meleg van a zajongáshoz.
Nagyon meleg van. 46 fok.
Viszont ez száraz hőség.
Ne is mondd! Gyűlölöm.
- Utálom a száraz hőséget. - Sima hőség.
- Ott egy étterem. - Hol?
Nem adnak sört.
- Micsoda? - Száraz ország.
- Mi van? - Mauritánia száraz.
- Komolyan? - Muszlimok.
Milyen meseország az, ahol nem adnak gint?
Van enyhén alkoholos kézfertőtlenítőm,
- ha megteszi. - Tartsd magadnál!
Elmondhatom, milyen jó megint A nagy túrát csinálni?
A rendes Nagy túrát.
- Értitek? - Igen.
Egy poros, és esetünkben képzeletbeli helyen.
Ő azért jön, hogy kikalapálja ezt a furgont?
Tudom, mi ez.
Egy furgon. Nagyon régi, lepukkant furgon.
Mielőtt elindultunk, Mr. Wilman azt mondta,
biztosított egy tartalékjárművet arra az esetre, ha valamelyik kocsi bedöglik.
Miért egy furgont küldött?
Azt mondja, minden, ami kellhet az úton,
ott van a furgon hátuljában. Nyitva van!
Biztos? Nem csórod el valakinek a megélhetését?
Nem, ő mondta. Viszont felmerül a kérdés,
hogy szerintetek hogy jutnak el a mi kocsijaink...
Azt mondta, ideszállíttatja őket nekünk.
A furgont nyilvánvalóan helyben vásárolták,
mi pedig repülővel jöttünk,
így Hammond arra jutott, hogy egyetlen válasz lehetséges.
Szerinted begördül majd egy vonat rajta a kocsijainkkal?
Az elég életszerű, hogy itt láthatunk vonatot, nem?
- Igen, ezt megadom. - És... Igen.
És nem lehet máshogy ki-be jutni, csak vonattal.
Hogy máshogy kerülhetnének ide?
Utastájékoztató tábla nem lévén
nem tudtuk, mikor érkezhet vonat,
így hát letelepedtünk, hogy várjunk.
Láttátok, hány üres vizespalack
van errefelé?
Sok.
Nézzétek, kettő, három, négy, öt, hat,
- hét, nyolc csak ott. Kilenc, tíz. - Igen.
Megkeresném a gyártót, és simán megölném.
Ez kemény, de hát rumlit csinálnak, és nagyon sokáig itt marad.
- Pazarlás. - Örökké.
Nem sűrűn várja az ember a vonatot
- a sínek mellett, igaz? - Nem.
- A Paddingtonon ezt nem lehetne. - Nem.
Mi lesz, ha nem jön?
És ha nincsenek rajta a kocsik?
- Ott! - Hol?
Ott! Az lesz az! Annak kell lennie.
Igazad van.
Atyám, ez bazi nagy!
Életemben nem láttam ekkora valamit.
Én sem láttam ekkora valamit.
- Látsz autókat? - Nem.
- Mintha vasércet látnék. - Én elég magas vagyok,
és vasércet látok, vasércet és vasércet.
- Az mi? - Emberek.
Fiúk, az a személyzet kocsija.
- Ez a vége. - Igen, de nézzétek, mi van a...
- Az utolsó kocsi előtt? - Igen. Nézzétek!
Az ott lapos, más típusú kocsi.
- Ott egy lapos kocsi! - Három valami van rajta.
- Ez az! - Igen.
Azok a kocsijaink.
A vonat megállt,
és mivel sejtettük, hogy hamarosan ismét útnak kell indulnia,
sebesen le kellett venni róla az autóinkat.
Mit kell csinálni? Nekem lövésem sincs.
Az autókkal a modellezők azt szokták csinálni,
hogy egy mellékvágányra tolják, ahol van rámpa,
- és ráhajtanak az autóval. - Igen.
- De van mögötte még egy kocsi. - Igen.
Az utolsó kocsit nem hagyja itt.
Nem. Feltehetőleg visszamegy, lesz ott egy forduló.
- Hogy megy? Tolni nem tudjuk. - Tolatómozdonnyal.
Ez egy életnagyságú modell.
A másik sínen van egy tolatómozdony. A vasút így működik.
Miután találtunk tolatómozdonyt,
James összeszedte a franciatudását, és beszélt a masinisztával.
Kicsit úgy hangzik...
Ha James jön a tolatómozdonnyal, tuti feláll neki.
Ha ő vezeti, igen, tutira mindjárt eldurran.
Már attól felizgul, ha csak rajta van.
Tolatómozdony!
- Rajta van! - A tolatómozdonyon vagyok!
Egy három lábú vénember húzott el.
Ó, igen!
Egyszerre ez lett James May életének legjobb napja?
- Egész vasúthálózata van. - Életnagyságú vasútmodell.
Aki valaha vasútmodellezett,
pontosan tudja, hogy működik. Ez az!
Már jön is.
Közeledett egy vasúti dolgozó, elő kellett venni hát a franciatudásomat.
Hogy maga...
szétkapcsolja.
És közben itt jön James.
Csak meg akartam nézni, mi van itt.
- Boldogabb nem is lehetnél. - Óriási!
- Nem, már megy. Felszáll rá. - Gyerekek, szálljunk fel!
- Menekülj! - Borzalom!
- Egy. És aztán? Mehet! - Egy.
A nagy kék tolatómozdony kormányánál
James eltolta az autókat meg a zárókocsit egy mellékvágányra,
ott lecsatolta az autós vasúti kocsit...
Most pedig előre! Féket kiengedni!
Aztán visszacsatolta a zárókocsit a vonatra,
ami, miután újabb utasok szálltak fel rá, továbbindult.
Aztán a lenyugvó nap fényénél le kellett venni az autókat a kocsiról.
Ehhez be kellett izzítanunk az állomás rettentő öreg és ócska villás targoncáját,
és a farmra kellett képzelnem magam.
Még egy egész picit! Állj!
Most először csináltunk jól bármit...
- vagy próbáltunk jól megcsinálni valamit? - Még nincs kész!
Még egy picit. Ez az!
Aztán nekiálltam levenni a másik kettőt.
Azt hiszem, a te kocsid nehezebb, James.
- Lefelé! Le! - Megvan.
Szólj, ha jó!
- Szerintem jó vagy. - Így megteszi.
Sikerült!
Mind a három autó eljutott Mauritániába.
Másnap reggel rövid, meleg, alkoholmentes alvás után
összegyűltünk, hogy tanulmányozzuk a módosításainkat.
A Jaguar F-Type-ommal kezdtük.
Őszintén szólva kicsit csalódtam.
Nem pont olyan lett, mint képzeltem.
Milyennek képzelted?
Hát, a 70-es és a 80-as években a gyerekek...
- Gyerekek alatt magunkat értem. - Minket. Igen.
Szélesített kerékívet vettünk az Escortra,
de elég nagy kerékre már nem futotta bele.
A végeredmény röhejes lett.
Aztán ha mögé megyünk.
Hátul durván hat méter széles.
Ha hagytam volna a kereket...
Miért tetted fel a kerékívet,
ha nem volt bele kerék?
Mindennek ellenére azért ez egy „Jaaaag”.
Igazából jó.
- Az áll itt: „Jaaaag”. - Lecseréltem az emblémát.
- Nem, az „embléééémát”. - Nagyon jó.
Aztán ott tátong a nagy csőr a motorházon,
- mert megemeltem a légszűrőt. - Igen.
Aztán a Stratos lámpáit választottam.
Nagyon meg akarod magyarázni a rusnya gyerekedet, mi?
Ez esztétika.
És ha esztétikára kerül a sor, Hammond,
nagyon vékony jégen jársz.
- Ebben van igazság. - Várj!
Nem várok, te egy londoni taxit hoztál.
- Tudod, mi ez? - Egy elbaltázott Aston Martin DB9.
Úgy kéne hívnod, hogy „Elbaltázott”.
Az enyém hangyányit el van rontva. Te totál elbaltáztad a tiedet.
Ez csak szöveg. A lényeg:
ebben az Aston Martinban lakni lehet.
Ez egy sátor. Ha kihajtom, ház.
Az Aston Martin utca 1. szám alatt lakom.
- Az sátor? - Az sátor.
Nagyon szép, olyan, mint egy cápa. Mintha lopakodó lenne.
- Bocs, nem... - Olyan, mint egy Aston...
Tele van lehetőséggel. Az a lehetőség, hogy lakni lehet benne.
És miért kapott szénszálas mellplasztikát?
Mert megemeltem elöl a légbeszívót.
- Olyan, mint az én csőrösöm. - Igen.
Szóval ezért van. Megemeltem a felfüggesztést.
- Ott vannak a fények. - Most már elég.
Nézzük meg az én kocsimat!
Nem akarok a tiedről beszélni.
- Dehogynem! Erre! - Pedig nem.
Ez igen, James, kétségkívül jó svádájú autó.
Jobban néz ki, mint azelőtt.
- Még szép csíkokat is tettél rá. - Valóban.
Sosem tetszett ez az autó.
De már igen.
Igazából javítottál rajta.
Hol van a... Hogy emelted meg a légszűrőket?
Igazából más a motorháztető.
Ez az MC motorháztetejének afféle másolata,
ha emlékeztek az óriás középmotoros szuperautóra.
Kapott plusz szellőzőket, és itt egy nyílás.
Karácsony van, és te jobb ajándékot kaptál.
- Nem jó érzés. - Épp ez a helyzet.
Mérges vagyok, amiért a te kocsid szebb, mint az enyém.
Persze hogy szebb.
Majdnem olyan jól néz ki, mint az enyém.
És mi van a bukókerettel?
Hátha felborul.
Szóval... Pillanat!
Meg is jött.
- Üzenet? Olvasd! - Mr. Wilman üzent.
„Autóztatok már sivatagban,
„de ez az igazi.
„Ez a Szahara, a világ legnagyobb sivataga.
„Most át fogtok autózni rajta,
„ezer mérföldet tesztek meg a szenegáli tengerpartig,
„ahol régen véget ért a Párizs-Dakar.”
Várjunk csak! A Párizs-Dakart csináljuk meg?
Igen. Ez a kamaszfiúk álma! Az igazi!
Nem, várj, ez jobb annál,
mert kihagyjuk az unalmas részt Párizsból.
- Csak a sivatagi részt csináljuk. - Az izgalmas részeket.
- Ez nem semmi. - A Párizs-Dakar legjobb részei. Mi van?
Uraim!
Ez megmagyarázhatja, hogy a Párizs-Dakart többé
miért nem errefelé rendezik, mert folytatódik.
„Jelenleg a Külügyminisztérium vörös zónájában vagytok.
„A kormány szerint nem kizárható a terrorizmus,
„és a határon túl Nyugat-Szaharában
„kisebb háború zajlik a szeparatisták és a marokkóiak között.
„Tájékoztatnunk kellett a marokkói hadügyminisztériumot,
„nehogy a stáb járműveit
„támadó haderőnek véljék,
„szóval viselkedjetek!”
Ennek a figyelmeztetésnek a tudatában indítottuk be a motorokat.
Csak azt tudtuk, hogy ha Dakar az úti cél,
délnyugatnak kell tartanunk,
egyenesen a Szaharába.
Négyszázötven lóerővel megyek a Dakaron egy Astonnal.
Hammond lelkesedése ellenére
semmi kétség nem volt, hogy az autókra félelmetes feladat vár.
Mert igazából nem ilyesmire találták ki őket.
Kissé módosított szupermodellekkel érkeztünk egy kick-boxbajnokságra.
Az én kocsim valójában akkor született,
amikor a Maserati a Ferrari része volt,
de aztán fejlesztés közben félúton
az egészet birtokló Fiat
úgy döntött, a Maserati kerüljön az Alfa Romeóhoz.
Szóval a Maseratit kezdték elölről, és egy Quattroportét használtak fel hozzá.
Az F-Type kotyvalék volt.
XJ szedánként indult,
aztán vágtak belőle, és így lett az XK,
aztán még vágtak belőle, és így lett az F-Type.
Szóval egy bontószökevény bontószökevénye.
A motor maga is korcs kissé,
mert V-6-ot akartak, de nem fért bele, hogy sajátot fejlesszenek,
szóval fogták a V-8-ukat, és lekaptak róla két hengert.
És meg is vagyunk, V-6.
Működik. És azt kell mondjam, tényleg.
Főleg a turbóval, amit hallani is.
Az én kocsimat valójában a Jaguarnál tervezték
az iroda sarkában egy függöny mögött. De tényleg.
Aztán elég sok Ford-alkatrészt használtak fel hozzá.
De attól még Aston Martin,
és sokan úgy érzik, ez az első rendes Aston Martin
a régi DB-napok óta.
Magához tért a navigáció.
Úgy fest, Manchestertől délre vagyunk.
Ezt nézzétek! Dűnék!
Rendes Szahara.
A dűnék hírhedten veszélyesek.
Szóval bohóckodtunk egy sort.
Nem önfejű hősök vagyunk, hanem a háromkirályok.
És az USB-bemenetemnek hála
zene is van hozzá.
Azt a rohadt!
Nem szabad rövidíteni.
Ez egy fontos tanács.
Jaj, ne!
Azt hiszem, befuccsolt a légkondim.
Komolyan azt gondolom.
Hihetetlen balszerencse.
Az enyém működik.
Milyen a hőmérséklet odakint?
Negyvennyolc fok. Azt a büdös!
Túlmelegedett a motor. Állj!
Az enyém azt mondja, azonnal álljak meg.
Édes istenem!
Jó napot!
Mi a gond, uram?
- Ez sok mindent megmagyaráz. - Akadt egy kis probléma?
Ó, igen.
- Mi ez itt? - Ventilátor.
- Értem. - Az olcsó boltból.
Egyszerűen leállt.
Azon filózom, elszakadt-e a szíja.
- Ez meg mi? - Gyanítom, hűtőfolyadék,
ami onnan folyhatott ki.
Különös, mert az áll rajta, hogy kézműves termék.
Pontosan, ez azt jelenti, hogy műgonddal készült.
„Kézzel készült Angliában.”
-„Kézzel készült Angliában.” - Ez a gond. Tessék!
- Ezért. - Meg is van.
- Még mindig túl forró. - Nem ülhetsz csak ott.
Hagynom kell hűlni. Nem nyúlhatok hozzá semmihez.
- Javítsd meg! - Miért nem nyúlhatsz hozzá?
Mert forró.
Várd meg, amíg lehűl, aztán vedd ki a motort!
Nem fog lehűlni, 49 fok van.
Kiakadt a műszer.
- Nem. A külső hőmérséklet. - A külső.
Hatvanhárom.
- Fahrenheitben? Nem 60. - Ez Fahrenheit. Az hideg.
Azt hiszi, Nottinghamben van.
Tényleg. Nézzétek!
Hatvanhárom Fahrenheit, és Nottinghamben van.
Azt hiszi.
Akkor mihez kezdünk?
Mivel Hammondnak volt egy háza és egy kocsija,
ami azt hitte, az angliai Midlendsben van egy kellemes tavaszi napon,
úgy döntöttem, nem kapja meg a ventilátoromat.
Aztán továbbálltunk.
Oké, helyzetjelentés. Negyedórát autóztunk,
és ketten még mozgásban vagyunk.
Szerencsére gyorsan rájöttem, mi lehet a baj.
Amiről azt hittem, hogy hűtőfolyadék a motorból,
ami felforrt, és kiszivárgott, kiderült,
hogy nem hűtőfolyadék.
Szervófolyadék, és onnan jött ki.
Aztán annyira meleg volt a motorházban, hogy felforrt.
El kell tüntetnem a meleget.
Jól van, Mr. Wilman tartalék furgonja.
Csak vannak benne szerszámok.
Tényleg? Atyám, remélem, erre nem lesz szükség.
Várjunk csak! Szerszámok?
Jól van.
Ez fáj. Nekem jobban fáj, mint neked.
Megvagyunk.
Légyszi, indulj el!
Igen. És adtam neked levegőt.
Még valamivel segíthettem, hogy lehűljön a motor,
de az elképzelhetetlen volt.
Nem akarom megtenni, de muszáj lesz.
Fel kell tekernem a fűtést,
mert az kihúzza a forró levegőt a motor alól,
és hozzám irányítja.
Igen, hát most meleg van.
Elöl járva
nem éreztem ennyire egyedül magam, mióta Jamesszel az Északi-sarkra mentünk.
Mauritánia üres.
Teljesen üres. Nézzék!
Senki sem jön ide.
A forgatási engedélyünk száma 58-as.
Az 58. forgatási engedély,
amit az országban 1960 óta kiadtak.
Az 63 év.
Alig 58 forgatási engedélyt adtak ki.
Hammond, visszatértél!
Lyukakat nyitottam a motorháztetőn, és megy a fűtés.
Már nem élek sokáig.
Nem lehet jó neked.
Továbbhaladtunk zacskós rizsként fővő kollégánkkal,
amíg a szomjas motorok üzemanyagot nem kértek.
És mivel a Szaharában viszonylag kevés a benzinkút,
meg kellett állnunk egy tartálykocsinál, amit Mr. Wilman biztosított.
Hogy kerültetek máris ebbe az állapotba?
Az izzadság miatt nyomot hagy rajtunk a biztonsági öv.
- Szó szerint egy AGA-ban ülök. - Szent ég!
Válthatnék veletek pár szót?
- Mi van? - Gyertek ide!
Mi van?
Fiúk, mielőtt elindultunk,
Mr. Wilman azt kérdezte, össze tudnánk-e hozni,
legyünk őszinték, egy megrendezett balesetet.
Amikor felrobban a tartálykocsi.
A micsoda?
Szeretné, ha pánikba esnénk, mert nincs benzinünk a sivatagban.
- Tévés vészhelyzet. - Ez az!
- Nem! - De.
Be akar tenni egy robbanást a műsor előzetesébe.
- Ja értem. - Erre nemmel szavazok.
Én is nemmel szavazok.
- Ez marhaság. - Nem akarom felrobbantani.
- Aztán meg ő szeretné. - Igen.
Szóval életünk árán is vigyázzunk rá!
Ez a legértékesebb holmink.
Jó, én tele vagyok. May?
- Igen? - A tiéd.
James, hová mész?
Kihúzom a csövet, hogy átérjen ide.
Megnyomnád a gombot, hogy...
- Lent van. Van rajta egy kis... - Megtaláltam.
- Igen ott van. - Van rajta egy kútoszlop.
- Megnyomnád? - Látjuk.
- Igen. Van még valami? - Megnyomnád?
- Igen, aztán... - Légy szíves, nyomd meg!
- Megnyomtam. - Tényleg megnyomta.
- Nem nyomtad meg. - De.
Hagyj már! Megnyomtam.
- Nem nyomtad meg. - Most megint megnyomtam.
Adj rá gyújtást, és nyomd meg újra!
Ez két dolgot jelent.
Mindjárt más!
Nagyon jó instrukciók.
Figyelmeztettelek, James. Ez a legmelegebb tárgy a...
Miután feltankoltunk a forró tartálykocsiból, haladtunk tovább.
És nemsokára szembejött az első nagy földrajzi probléma.
Fiúk, egy kicsit idegesít
az a végtelen sziklafal előttünk.
Sehol sem látni a végét.
Sehol sem látni annak a hegyvonulatnak a végét.
Bakker!
Ha már valaki útépítéssel strapálta magát,
csak nem a sziklafal tövéhez épített utat, igaz?
Nemsokára megtudtuk, miért erre vezet az út.
Mi a rossebért épít valaki alagutat
a Szahara közepén?
Valami ijesztőt bányászhatnak itt.
- De mit? Port. - Hammond, semmi ijesztő nem lesz benne.
James, rendezhetnénk benne versenyt.
Kiváló ötlet, és nem akarok részt venni benne.
Szerinted nem jó ötlet?
Ki tud a legjobban felgyorsítani, aztán fékezni, mielőtt nekimegy...
Nem, az neked nem megy.
Baszki! Álljatok meg!
Miért?
Denevérek.
- Rengeteg denevér. Kifelé! - Félek a denevérektől.
A denevérek nem veszélyesek.
A denevérek nem... Te a Scooby-Doora gondolsz.
- Hallottál az eboláról? - Igen.
Ömlik a vér a szemedből, az orrodból,
- az összes testnyílásodból. - Igen.
- Aztán gyorsan meghalsz. - Igen.
A családod még pont odaér a halálos ágyadhoz,
aztán felrobbansz, és beteríted őket fertőzött vérrel.
A legtöbb szakértő szerint nyugat-afrikai denevérek terjesztik.
És mi Nyugat-Afrikában vagyunk.
Most baj van.
- Nem igazán. Nem megyünk az alagútba. - Jó ég!
De muszáj bemennünk az alagútba.
Be kell mennünk, és veszett gyorsan hajtanunk.
- Nem gyorsan. - De.
- Felverünk mindenfélét. - Denevérguanóban is lehet, azt mondod?
- Lehet, igen. - És az denevérkaki.
- Igen, denevérkaki. - Amiből lehet a földön.
Felverjük a kerekekkel,
- belélegezzük. - Hihetetlen gyorsan.
Igen, ablak felhúzva.
A szellőzés reciklálásra állítva,
hogy a benti levegőt forgassa.
Nem akarok ebolás lenni.
Jól van. Indulok.
Jól van. Doucement. Ne!
- És megvan az ebola. - Menekülj!
Ott egy denevér! Egy denevér repült el az ablak mellett.
Ebolás vagyok!
Milyen hosszú ez a szar?
Ott a vége! Nyugi!
Uram Jézus!
Ez meg mi a büdös francnak van itt?
- Bemegyek. Észszerű... - Ne verj föl sok port!
Nem verek föl port.
Baszki!
VIGYÁZAT! AKNAMEZŐ
Szóval ez Nyugat-Szahara határa.
VIGYÁZAT! AKNÁK!
Hammond!
Richard Hammond, hallasz engem?
Fényt látok!
- Hékás, állj! - Rohadt élet!
Tolass vissza pontosan a keréknyomodban!
Az áll ott, hogy: „aknák”.
Igen, egy aknamezőn vagy.
Tolass vissza pontosan a keréknyomodban, mert ott biztosan nincsenek aknák.
Át fogsz haladni a szögesdróton,
amitől valószínűleg defektet kapsz,
de azzal ne foglalkozz!
Jó. Biztonságban vagy.
- Aknamező. - Tudom. Ez Nyugat-Szahara.
Szerinted tényleg aknamező?
Az ilyen tábláknak általában vakon hisz az ember.
Ha az lenne odaírva, hogy „vigyázat, hernyók”,
megnézném közelebbről.
Igen, de elég kitenni a táblát, nem?
Igen, de talán az aknákat is odatették.
Igen, de a helyükben én csak a táblát tenném ki.
- Te lusta vagy, és nincs aknád. - Igaz.
De szerintem nincs itt egy akna se.
- Elmegyünk kocogni egyet? - Nem.
Mi a fene...
- Mi az? - Aknamező.
- Igen. - Hammond járt benne.
- Jártál benne? - Áttörte a kerítést.
Bajban voltunk.
Abból kellett kiindulnunk, hogy előttünk valódi aknamezőt terül el.
Mindeközben mögöttünk az alagutat fertőzött denevértrágya borította.
Nem akarok visszamenni az ebolaalagúton át.
És még ha vissza is mennénk,
ott az a hatalmas sziklafal.
Igen, de az olyan probléma, amin próbál úrrá lenni az ember.
Amit valahogyan megoldhatunk.
Ez nem az. Nem lehet megoldani.
Tehát nincs választásunk.
- Az navigáció. - Teljesen igazad van.
Oda egyáltalán nem mehetünk...
Állj meg!
Wilman megkaphatja az előzetesét.
És közben itt fogsz állni?
Nem, hátrébb megyek.
A tartálykocsi eltűnt szem elől anélkül, hogy felrobbant volna.
Mi mégsem gondoltuk meg magunkat.
VIGYÁZAT! AKNÁK!
Megfordultunk hát...
és visszamentünk az alagúton át.
Hogy jutunk át ezen?
Nem tudom, hogy jutunk át.
Órákkal később végül találtunk egy hepehupás ösvényt,
ami mintha a meredély tetejére vezetett volna.
Döcögős ez a rész.
Igen. Hajrá, Jag! Meg tudod csinálni.
Igazából meglep ez a kocsi.
Gondolom, mert a Jag könnyű, nem?
Az sokat számít, igen.
Az enyém így két tonnánál is több lehet.
Gyerünk már!
Ó, a francba!
Atyám! Gyerünk!
Tököm!
Itt jön ő a Jaguárral!
Nekimész annak a sziklának!
Tekintsd meg a...
Ha adnál egy kis lökést, az zseniális lenne, Jezza.
A gazella megmozdította a rozmárt.
Köszönöm szépen.
Gyerünk, óvatosan! Igen.
Kezdem megszeretni a Jagemet.
Sajnálom, hogy elsőre csalódott voltam,
mert amúgy rohadtul zseniális.
Végül célhoz értünk.
Ez egyértelműen a csúcs.
Azt mondanám.
A jelek szerint ez... Ez építési terület.
Az a mi tartálykocsink?
Nyilván átjutott az aknamezőn.
Mr. Wilman dühös lesz, amiért nem robbant fel.
Nincs semmije az előzeteséhez.
Jól van, fiúk, hajlok rá, hogy itt álljunk meg.
Miért?
Meglátod.
Nézzétek! Ott egy út.
- Igen. - Méghozzá szép út.
- Pontosan. - Odalent van.
- Nem csatlakozik ehhez, igaz? - Pontosan. Nem csatlakozik.
- Lemegyünk oda. - Micsoda?
- Lemegyünk oda. - Igen, azon az ösvényen.
Az egy szikla!
Túl sok a könnyen hozzáférhető gravitáció
a jelenlegi helyzetünk és a között az út között.
És nem kiszámíthatatlan menyecske.
Piszkosul megbízható.
Ha én megyek elsőnek,
- amire készen állok... - Tényleg?
Igen, megyek elsőnek.
- Ott van a tartalék furgon, ugye? - Igen.
Abban kell lennie valami kábelnek.
Hozzáköthetném a kocsimat az egyik markolóhoz.
A másikat használhatnánk emelőnek.
Aztán lemegyek,
de a kábel biztonságot ad.
Sok éve egyszer összekeverted a mérnököket a karikaturistákkal.
Ez így rendkívül
dicséretesen kifinomult öngyilkosság.
Mindazonáltal nem volt más lehetőség,
így nekiálltunk turkálni a tartalék furgonban.
Ez tisztességes kábel.
Négy vagy öt tonnára méretezték?
Úgy fest.
Hihetetlenül nehéz lesz.
- Felkészültünk? - Vigyázz!
Hadd menjen!
Miután odaerősítettem a kábelt a markolókezelők segítsége nélkül,
és kifizettem a főnöküket...
„Tízezer MRU.
„Lord Clarkson.”
Sajnos nincs garanciakártyám a csekkhez,
de nem baj, mert van egy Jagem.
Aztán elmagyaráztam a felállást a kollégáimnak.
- Szóval én átmegyek oda, ugye? - Igen.
Aztán a csávó a markolóval elindul előre
ugyanazzal a sebességgel, amivel én lefelé megyek.
- Aztán azok az emelők... - Igen.
Tudja mozgatni ezt a kart.
Ha irányt kell váltanom a lejtőn lefelé,
ahogy kiválasztom az útvonalat, szólnotok kell neki,
hogy jobbra vagy balra lendítse.
- Beszél angolul? - Mi van?
- Beszél... - Nem.
Mind mauritániaiak, de beszélnek arabul és franciául.
- Oké. - Arab? Nem.
- Francia? - Én vagyok az embered.
Miután a segítőim készen álltak, beszálltam.
Sebességben vagy üresben mész le?
Vezetni fogok, nem? Egyesbe kell tennem.
Jól van. Készen állunk?
Bízz bennünk! Vigyázunk rád. Veled vagyunk.
Jesszus!
- Tarts balra! - Kissé balra!
Picit balra!
Nagyon közel vagy a... Lehajtasz a szikláról.
De az benne a jó,
hogy a Stratos reflektoraimtól nem látom.
Oké.
Most látom csak, mit kell tennem. Nem tetszik.
Igazából nagyon nem tetszik.
Balra kell tartanom.
Megkérnétek, hogy vigye a kart balra?
Vigye a kart balra. Rajta vagyok!
Nem akarok a vízmosásba kerülni.
...balra.
Akármit is pantomimeztél, Hammond, nem volt rossz.
Gyerünk! Fordulj, te rohadék!
Jól van, gyere balra!
Gyere balra, kis hegyi kecskébe ojtott autóm!
- Mindjárt más. - Így már egyenes.
Jézusom, mit művelek?
Eljutottam egy pontig, ahonnan úgy éreztem,
már egyedül is végigmehetek.
Nem egy afféle praktikus, hétköznapi megoldás, mi?
- Nem gyors. - Nem.
- Meg kell hozzá két markoló. - Igen.
Oké, megyek is.
Hinnye!
Oldalvást megyek.
Egyenesedj ki!
Oké. Sebesség és erő!
Úton vagyok!
Hammond és May, ti jöttök.
Nagyon könnyű, kicsit sem rémisztő.
Mielőtt azonban követhettük volna Jeremyt,
a kilenctonnás tartálykocsinkat is épségben le kellett juttatnunk.
Ha le kéne engedned egy tartálykocsit egy sziklán,
melyik két emberre bíznád a legkevésbé?
Egymillió százalékosan tuti,
- hogy ez biztonságos? - Őszintén szólva annyira nem.
Nehezebb, mint a Jag, úgy is, hogy ő benne ült.
Jól van, küldd le!
- Nem, ez túl sok. - Túl sok! Hátrébb kicsit!
Tököm!
Jó ég!
Rettenetes ez a zaj.
Félúton a sofőr azt kérte, hogy kapcsoljuk le a kábelt,
mert egyedül akarta befejezni az ereszkedést.
Már tudom, mit érez az ember a tartálykocsiban.
Lefossa a bokáját.
Kell egy komoly balos, ha el akarja kerülni Jeremy problémáját,
mert nem mehet túl messze abba az irányba.
Amint lehet, balra kell mennie.
James, most, hogy kicsit lejjebb jutottunk a dombon,
- most először... - Igen?
Láttad, amit én láttam ott?
Úristen!
Jaj, ne!
Uraim, a tartálykocsi lent van.
Elakadt, de lent van.
Srácok, jó hír!
Nagyjából lejutott az aljára. Nem fog felrobbanni, ami jó.
És lejött az első lökhárító,
ami szerintem elég jól fog kinézni az előzetesben.
Ez fantasztikus!
Ez nagyon... Komolyan lenyűgöző volt.
Nem semmi! És fel sem robbant.
- Hogy jutottatok le? - Az úton jöttünk.
- Azt akarod mondani... - Igen.
Magam is meglepődtem. Az építkezés mögött van.
Azt építik. Ezért vannak ott a markolók.
- Utat építenek. - De készen van. Feljutottak a tetejére.
- Szép út. - Tüneményes.
- Itt vagyunk. Mindenki örül. - Én nem örülök.
Minden autó lent van.
- Én ott jöttem le! Azon! Ebben! - Igen, ez van.
Elég könnyű volt. Új út.
Csodás. Friss az aszfalt. A szélein van egy kis homok.
A lenyugvó nap fényénél, aszfalttal a kerekek alatt
úgy döntöttünk, a lehető legtöbbet haladunk sötétedés előtt.
Elismerem, napközben meleg tud lenni kissé, most viszont...
Hét óra múlt.
A nap lement a mögött a domb mögött.
Egyszerűen csodálatos. Alig 38 fok van.
Ahogy leszállt az éj, félrehúzódtunk letáborozni.
Jamesszel feltételeztük, hogy Mr. Wilman luxussátrakat is tett a tartalék furgonba.
Próbálom felidézni, voltam-e már ilyen ingerült.
Elég szegényes.
Ezt egy kiscserkész is visszautasítaná.
Honnan szerezte őket?
Elment Glastonburybe a fesztivál után, és kiszolgálta magát?
De én ezt nem bírom, hát 63 éves vagyok.
A térdemet alig bírom megérinteni, nemhogy a lábujjamat.
Mégis mit gondol, hogy öltözöm fel ebben reggel?
És tudod, mi kétszeresen irritáló?
Nem, de folytasd!
- Hammond sátra jobb. Igaz? - Sokkal jobb.
Esélyem nincs elaludni tudván,
hogy Hammond öt méterre innen jobban érzi magát.
Nem kell nekem ilyen sátor.
Hogy mást ne mondjak, áttetsző.
Bement a boltba, és megkérdezte, melyik a legolcsóbb sátor?
„Melyik a legolcsóbb sátor?”
A boltok állítólag újrahasznosítják a reklámszatyrokat...
A nyomorúságos éjszaka után megint délnyugatnak indultunk
a végtelen afrikai hőségben.
Azért az jó volt,
hogy az útnak ez a szakasza mennyország volt egy autóbolond számára.
Először jött egy kavicsos raliszakasz.
Aztán mintha egy alpesi hágó következett volna.
Ó, aszfalt!
Jesszus! Micsoda út!
És aztán...
olyan felületen találtuk magunkat, amit mind mélységesen gyűlölünk.
Atyám, ez egy mosódeszka.
Rossz szakasz!
Legyen már vége! Most, könyörgöm!
A nézőknek talán nem is tűnhet rossznak, de nézzék!
Az egyik légszűrő lerázódott a kocsiról.
Ahogyan azonban mi láttuk, ez volt a legkisebb problémánk.
James, a Maseratid mintha lötyögne kissé.
De mint egy szétesni készülő bohócautó.
A szárnyak is mozognak, minden.
Úristen, értem, mire gondolsz.
Az egész karosszéria remeg.
Sokkoló idebent.
Szerintetek Mr. Wilmannek eszébe jutott
pár tartalék medencecsontot tenni a furgonba?
Atyaég!
Negyvenkét kilométert tettünk meg ezen.
Tele a hócipőm ezzel a mosódeszkaúttal!
Hála az égnek, megpillantottunk egy települést sima utakkal.
CHINGUETTI - NÉPESSÉG 4711 FŐ
HŐMÉRSÉKLET 50 FOK
Ez a település, Chinguetti ezer évvel ezelőtt,
és szó szerint ezer évvel ezelőtt,
köztes állomás volt Timbuktu és a tengerpart között.
Itt tárolták az összes könyvüket.
Minden épület könyvtár volt. Minden tudást a városban halmoztak fel.
Ma a várost egy puha homokkal teli vádi választja ketté.
Ahhoz, hogy átkeljünk rajta, sebesség és erő kellett.
Jézus ereje!
Megjött Jeremy.
Elég kedves kis tér ez, igaz?
A kocsim kissé... Hát elég megviseltnek tűnik.
Mi ez az egész?
Nem tudom.
Hinnye!
Hű, ez nem jó.
Ennek valahol bent kellene lennie.
Olaj vagy víz? Vagy olajos víz? Homokos és olajos víz?
Egyik sem.
- Szervófolyadék. - Micsoda?
A szervófolyadék erősen felforrósodik
a rengeteg meló miatt.
Láttad...
Ha már felnyitottad a motorházat...
Csak egy kisebb... Csak a hőmérséklet a gond,
kicsit túl meleg itt-ott, afféle...
Sír.
Igen, pityergett kicsit.
Közismert, hogy a DB9-cel ez történik a sivatagban.
- Tény. - Figyu!
- Körül akarok nézni a városban. - Jó.
Én is meg akarok nézni itt valamit.
Mit? Nem, mit?
Egy könyvtárat.
Rengeteg könyvtár van. „Bibliotheque”. Az könyvtárat jelent.
Három van belőlük. Régen 700 volt.
Minden tudást,
- jól mondom, ugye? Nagyjából... - Igen.
- ...itt tároltak. - Minden arab tudást, igen.
Jól van, mindjárt találkozunk.
Azért akartam körülnézni ezen a történelmi helyen,
mert hamarosan már nem lesz itt.
A sivatag...
- felfalja a várost. - Hogyhogy?
Felfalja.
Azt a rohadt! Ezt nézd!
Ő sem fog már füvet nyírni, mi?
Jó mély, ha nem is több méter.
- Miért fal fel a sivatag egy várost? - Azt nézd!
Van ez az izé, amit globális felmelegedésnek hívnak.
Hallottam róla.
Emiatt a Szahara dél felé terjeszkedik
évente négyméternyivel.
A szél viszi a homokot?
A növényzet elpusztul, és elsivatagosodik.
- Száz év, és az egész sivatag lesz. - Eltűnik.
Ez egy ház teteje lehet.
Rohadt élet... Ez megrázó.
- Mondok valamit, Hammond. - Mit?
Ettől támadt egy ötletem.
- Micsoda? - Oké.
Ez tetszeni fog.
Eközben az egyik könyvtárban
hihetetlen ősi szövegeket mutattak nekem.
Ehhez igazi aranyat használtak.
Ez arany?
Igen?
Aranyozott. Az ott.
- Igen, ez. - Elképesztő.
Azt mondta, egy amerikai turista meglátogatta.
Meglátogatta a fazont a könyvtárban,
és kérte, hogy adja el neki a könyvet.
Azt is mondta, hogy ad érte egy floridai házat.
Ő meg nem adta. A dédszülei öröksége.
Szerintem jól döntött.
Nem lenne jó a floridai ház.
Izzasztó meleg van, és sok a fegyveres.
Megérinthetem az 500 éves csillagászati könyvet?
Ez a Hold, a Föld és a Nap...
egymáshoz viszonyított mozgása.
Ez még Kopernikusz előtt volt,
vagy nagyjából akkortájt,
és az arab világ még nem ismerte fel,
hogy a Nap van a középpontban.
Azt se feledjük, hogy...
Ahogyan itt a 11. századról beszélünk,
az a mi felfogásunk a 11. századról.
Miután mély álmot bocsátott a könyvtárosokra,
James végül kibújt a napfényre.
Hogy vagy? Jó volt?
Igen, valami eszméletlen.
Rengeteg a könyv, de van egy ősi,
diagramokkal a próféták életéről,
és mindegyik illusztráció volt,
- vagyis kép. - Változni fog a hangulata.
Mit műveltetek?
- Mit műveltetek? - Csak elvoltunk.
Sétáltunk egyet, megnéztük a várost.
- Ja hogy az. - Észrevetted. Igen.
- Nem mi voltunk. - Nem.
Visszajöttünk a sétánkról
- a város másik részéről, és ezt találtuk. - Igen.
Hallottál a porördögökről,
- a kis forgószelekről. - Igen.
Egy kereszteződésben parkoltál le.
- Igen. - Az talán felerősítette a szél hatását,
felemelte, és ott tette le.
És ti ezt láttátok?
Nem, mert városnéző sétán voltunk.
Ezen kívül még egyvalamire tudunk gondolni.
- Erősen gondolkodtunk... - Igen.
Itt nem megbüntetnek,
- ha az út közepén parkolsz. - Igen.
A parkolóellenőrök csak megtöltik a kocsit homokkal.
Ez nagyon jó.
De mi lesz, ha nem indul a kocsim?
- Elindul. - Hogy a fenébe szedem ki?
- Hol a kulcs? - Hol hagytad?
A konzolon hagytam.
- Nyisd ki az ajtót, kidől a homok. - Be van zárva.
Én sosem zárom be a kocsimat.
Nehogy ez történjen.
Jó, adjatok egy lapátot, kiszedem. Ti...
Húzzatok el!
Miután Jamest magára hagytuk, hogy takarítson a homokvihar után,
a tartalék furgonhoz indultunk,
mert meg akartuk oldani a gondokat,
amiket a rettenetes mosódeszkautak okoztak.
Úristen, ez...
Éget!
Köszönöm.
Ha hegeszteni akarsz...
- Vagy láncfűrészelni. - Vagy szerepjátszani.
Várjunk egy percet!
Ezzel kezdhetnék valamit.
Úgy is van.
Amíg James azon gürizett, hogy kiürítse kocsiját...
Hülyék!
...mi munkához láttunk azzal, amit a furgonban találtunk,
és hamarosan elkészültünk a mosódeszka utáni megoldásokkal.
Ezt találtam a kocsiban.
- Egy kapálógép. - Igen, az.
Működhet, de általában
az ilyeneket egy traktor mögé kötik.
Igen, de akkor végig kéne mennem
a rossz úton, mielőtt simára művelem.
Az nem lenne jó.
Nem, de emberbarátibb lenne.
Nem vagyok az.
- Mi? Emberbarát? - Emberbarát.
A magam kedvéért csinálom, a saját életemet fordítom jóra.
De rá fogsz jönni,
hogy az én megoldásom sok milliószor jobb ennél.
Halvány gőzöm sincs, miért tett Mr. Wilman két motoros szánt a furgonba,
tudván, hogy a Szaharába megyünk, de örülök neki.
Elmagyarázom. Jó?
A sítalpak helyett
kerekeket tettem előre, de az minket nem érdekel.
Minket a lánctalpak érdekelnek.
A kerekeim előtt zúgva
kisimítják a gerinceket
a mosódeszkán.
Amikor megérkezem,
sima lesz, akár egy biliárdasztal.
Úgy működnek majd, mint két nagy szalagcsiszoló.
Pontosan, szalagcsiszolók
egy Jaguar F-Type elejére szerelve.
- Igen. - Offroad Jag. „Terepedtsarkú” típus.
Hihetetlen, nem? Ahelyett, hogy lelketlen cellába zárnának
hátulgombolós zubbonyban,
rengeteg lehetőséget kaptál, hogy valóra váltsd az elmebajodat.
Íme!
A technikai eligazítás végeztével
ideje volt átültetni az elméletet a gyakorlatba.
Szerkezetet megemelni!
Richard Hammond! A jövőbe!
Gyanítom, hogy a város lakóinak többsége
még nem látott motoros szánt.
Meglepve hallják majd, mi az elsődleges célja.
Most nyilván megemeltem.
Hidraulikusan le tudom engedni.
Olyan, mint James Bond Lotusa.
Normál üzemmódban csak egy normál autó.
Amikor a mosódeszkás úthoz érkeztünk a város közelében,
felkészültünk az első próbára.
A motoros szánok elindultak.
Jól van, csinálom.
Kezdhetjük! Leeresztem.
És indulás.
Istenuccse, ez működik!
Én nem... Igen.
Faragom az utat. Elsimítom.
Én gyalulom az utat.
Atyám!
Hihetetlen, hogy ezt csináljuk.
Ó, igen!
Hátradőlök, és lazítok.
És nem csak én járok jól vele. Ezt ne feledjük!
Egész Afrika jól jár.
Jönnek a kövek. Köveket verünk fel.
Igen, ez benne van a pakliban.
Jó nagy kövek.
De a gyermekbetegségek ellenére,
amikor pár mérfölddel később megvizsgáltuk a munkánkat,
az eredményt nem lehetett megkérdőjelezni.
Ha megnézed az út bal oldalát,
amit legyalultunk,
aztán megnézed a jobb oldalát, amit nem gyalultunk le,
- akkor... Bizonyíték! - Bevált!
- Ezen F1-es versenyt rendezhetnének. - Simán.
A közösség érdekeit tartottuk szem előtt,
és egymás mellett autóztunk, hogy elsimítsuk az egész utat.
Jól van, Hammond, indulás!
Építhetnénk osztott pályás utakat.
Itt végül is mehetnék mélyebbre.
Most tanulom ki a rendszer finomságait.
Baszki!
Ó, baszki!
Magasságos ég!
Ilyet se láttam még.
Egy füstpamacsot láttam, aztán átugratott ott, és...
De legalább nincsenek tanúk. Mármint a teherautó utasain kívül.
- Én csendben továbbállok. - Igen.
Jól van.
Ha melletted megyek, nem feltűnő, hogy egy hiányzik.
Igen, ez okos, Hammond.
Hát ez különleges volt. Elég magabiztos vagyok.
Azt hiszem, eltört.
A második incidens után úgy döntöttünk, a belátható jövőben
felhagyunk az útjavítási munkálatokkal.
A kísérlet zseniálisan indult,
aztán minden csúnyán félrement,
méghozzá nagyon gyorsan.
Készültél beszéddel? Én igen.
Nem tudtam, milyen állami kitüntetést kapok érte.
Én szoborra számítottam és egy TED-előadásra.
Valószínűleg egyikből sem lesz semmi,
főleg ha a szánom elgázol egy isten háta mögötti falut.
Gondoltuk, May úgyis utolér minket,
és haladtunk tovább.
De ahogy ránk köszöntött a sötétség, az Astonom szórakozni kezdett. Megint.
Megint túlmelegszem.
Az autó azt mondta, azonnal álljak meg.
Nem tudom harmadiknál feljebb kapcsolni, így túl nagy a fordulatszám.
Oké, Hammond.
Ezzel szó szerint semmit sem tudok kezdeni.
Nem. Ez egy sóhaj volt, de igazad van.
Ahogy kollégám hátsó lámpája beleveszett az éjszakába,
döcöghettem tovább egyedül.
Késő van, és alig haladok többel óránként 30-nál.
A sebváltó döglődik. Nem tudok felváltani.
Kettesben ragadtam.
És 1500-as fordulatszám fölött
túlmelegszik a motor.
Közben jönnek a figyelmeztetések,
hogy csekkoljam az akkut, meghibásodott a fék, és álljak meg biztonságosan.
A műszerfalon is kialudtak a lámpák. Visszajöttek!
„Sürgős légzsákszerviz szükséges.
„Borulás elleni védelem hibás, a DSC javításra szorul.”
Gyerünk!
Elviszlek a táborig. Melós lesz.
Másnap reggel újra összefutottunk Jamesszel.
Úristen!
Nem maradt bennem.
- Jó reggelt, May! - Reggelt!
Láttad, mi hiányzik erről a képről?
Igen.
A másik kettő mögött vagyok.
Valamivel előttem járnak. Megtalálom őket.
Egyelőre nem mehetek tovább, amíg nem tettem helyre a kocsit.
Itt táboroztam le éjszakára. Megtehetem,
mert van egy Aston Martin hotelem.
Az Aston Martin része nem szuperál.
Ott voltam az autó bemutatóján.
Emlékszem, amikor kijött.
Pont akkor volt, amikor az autók elkezdtek okosodni.
De nem eléggé.
Mindent, ami egy autóban elektromos,
külön vezeték irányított,
ami teljesen jó, amíg csak egy duda van.
Addigra azonban minden elektromosan működött,
úgyhogy egyetlen nagyon okos vezetékbe rakták össze őket,
ami körbement az autón, és megállt, ahol kellett.
Az autó így mindent érzékel, a fékeket, a felfüggesztést,
ami nagyszerű, amíg aztán nem érzékeli őket.
Ha nem érzékeli a sebváltóját, akkor nem fogja használni.
Valahol odabent egyvalami zárlatos,
és az egész központi idegrendszer lehalt miatta.
Bárhol lehet odabent.
A sivatag csak rontott a helyzeten.
Nagyon meleg van. Minden csupa kő és homok.
Forró, hűlnie kell.
Elöl van egy egészen pici hűtő.
Ez hűti a sebváltó olaját, ami meg hátul van.
Egy kő kilyukasztotta a hűtőt.
Az olaj így kiszivárgott, beterítette a hűtő elejét,
és a homokkal keveredve lényegében
téglafalat épített maga elé.
Szóval a sebességváltó túlmelegszik.
Ezzel még kezdhetnék is valamit, de ami az elektronikát illeti,
addig kell keresnem a hibát,
amíg megtalálom, mit kell kijavítani.
Egyórányi szöszmötölés után továbbindultam,
de az Astont nagyon nem sikerült megjavítani.
Haladok, ami jó, de csak egy sebességfokozatom van,
és lövésem sincs, mi történik a motorral,
mert egyik műszer sem működik. Se hőmérő, semmi.
Ezért nem enged sebességet váltani.
Nem ad nekem infót, mert ő sem kap infót.
Ó, helló! A tartálykocsi!
Gőzöm sincs, van-e üzemanyagom, de azért tankolok.
Nem működik a műszer.
- Nézd! - Itt van.
Működik!
Igen. Többé-kevésbé.
Hagyom kicsit pihenni.
- Hány sebességed van? - Egy.
- Melyik? - Nem tudom.
Teljes katasztrófa. Jó, üzemanyag.
- Gőzöm sincs, kell-e. - Igen. Nem volt...
- Nincs műszer. - Semmi sincs!
Ezt is csinálja. Nem tudom, mi ez.
Bond Astonja sosem adott ki ilyen hangokat.
Zseniális hang.
Milyen gyorsan mentél, Bond?
„Nem tudom. A sebességmérő bekrepált,
„egy sebességem volt.”
- Mondjak valamit? - Mit?
- Három napja vagyunk itt. - Igen.
- Megittam vagy 60 liter vizet. - Simán.
Egyetlen egyszer sem pisiltem, most meg
szerintem ez előcsalogatta. Érzem, hogy jön.
- Megyek csövelni. - Én sem pisiltem.
Arra semmi szükség. A nap kiforralta belőlünk. De...
- Valójában... - Ott van.
- Komolyan nem pisiltem... - Igen.
...mióta itt vagyunk.
- Én most megyek. - De megpróbálom,
- rég voltam. - Nekem most sem kell.
Pár perccel azután, hogy beleálltam,
végre némi sikert arattunk.
Van ilyen táblázat, amivel összevetheted a pisid színét.
- Megmondja, mennyire vagy egészséges. - Igen?
Ez a szín nincs benne a táblázatban.
Csak forró homok pereg ki vékony csíkban egy szívószálból.
Az enyém mint egy lépcső korlátja.
Én ki tudnám húzni, és karamellt csinálni belőle.
A jövő héten újra megpróbáljuk.
Forró az ülésem.
Gyújtás be! Műszerfal ki!
Ez működik. Elindul?
Nem. De igen.
- Ez mi volt? - Mi a... Mi van?
Ez mi a fene volt?
Mi van? De miért...
Miért kötötted a tartálykocsihoz?
Mi ketten...
May!
- Ez te voltál? - Micsoda?
Valaki hozzákötötte a tartálykocsihoz.
És ha felrobban?
Tudom, mitől van.
A sajátságos időjárási körülmények össze tudnak csomózni
egy kósza gumicsövet, és hozzá tudják kötözni dolgokhoz.
Ez az otthonom.
Nem tudom visszatenni.
- Összetört. - Hát ez szívás. Menjünk!
Így egy Aston Martin DB9-et kell nézegetnünk,
amint a sivatagban halad, nem pedig...
- egy londoni taxit. - Ez munkahelyi bántalmazás.
Nem én voltam! Épp pisiltem... Vagyis nem pisi volt.
Karamellt préseltem ki magamból.
Nagyon szép autód van, Hammond.
Hallgass!
Azt terveztük, hogy ma elérjük a fővárost, Nouakchottot.
Mivel úgy gondoltuk, hogy nem fog sokáig tartani,
javasoltam egy kulturális kitérőt.
Tegnap beszélgettem egy öregasszonnyal
az előtt a könyvtár előtt,
és azt mondta, ha továbbmegyünk,
eljutunk egy hatalmas szemhez a sivatagban.
Micsoda?
Állítólag a Szahara szemének hívják.
Elvileg a legelképesztőbb dolog a földön.
Valóban?
Egy sajátságos geológiai képződmény.
Egyesek szerint Atlantisz elveszett városa.
Valójában... Senki sem tudott róla,
amíg az Apollo űrhajósai meg nem látták odafentről.
Tényleg?
Hihetetlennek hangzik, de a nő ezt mondta.
Varázsbabot is próbált eladni neked?
Ha kicsit belehúzunk,
bele fog férni az időnkbe, hogy megkeressük.
Nem tudok belehúzni. Egy sebességem van.
Mayjel belehúzunk, mi leszünk az előőrs,
és amint megtaláljuk, rád csörgünk.
Ha találnátok egy tartalék sátrat is, hálás lennék.
Szahara szeme, jövök!
A turbófeltöltő! Zabáld a benzint!
Mi van még a sivatagban a gigantikus szemen kívül?
Egy óriási orr.
Azt tudom, hogy van valahol két nagy pöcs.
Miután jól haladtunk a sima aszfalton,
Jamesszel közeledtünk a titokzatos szemhez.
Jól van, James, ha hinni lehet az öregasszonynak,
a gigantikus szem errefelé van.
Nincs semmilyen szem.
Nem fogod ezt mondani, ha felmész arra a dombra,
és találsz egy bazi nagy szemet. Csak figyelj!
Jó pár mérfölddel hátrébb
egyre fogytak az esélyeim, hogy utolérjem a másik kettőt.
Egy pillanatra visszajöttek a műszerek, és rossz hír,
a hőmérséklet nagyon magas.
Jobb híján haladok tovább a hangmagasságból ítélve
úgy 2000-es fordulatszámmal az egyetlen sebességemben.
Nem ártana, ha megállnék, és feltenném a tetőmet.
Megállok ebben a fenséges faluban,
különben meg fogok főni.
Megadom magam.
Ők autózhatnak tető nélkül, én nem vagyok elég bátor.
Légyszi, ne szorulj be!
Úristen! Nem, ez elfogadhatatlan.
Jézusom, most...
Ez a bukócső, ami balesetnél előjön.
Ez jó.
Szép.
Hát jó. Nem történhet meg újra, igaz? Nincs már ott.
Lássuk!
Próbáltam elindítani, és...
Minden gyorsan rosszabbra fordult.
Mindeközben a sivatag mélyén
még mindig nem találtuk meg, amit kerestünk.
Nincsen szem.
Teveszem van, de szem nincs.
Jesszus! Ez rettenetes hang.
Mi értelme ennek, Clarkson? Nincs óriás szemgolyó.
- Csak tönkretesszük a kocsikat. - Most már...
Ha kitartóak leszünk, felmegyünk arra a dombra,
és ott is lesz.
Francba!
Tököm!
Elakadtam, és ez a te hibád.
Az a duma, hogy az űrből is látni.
Gondolj a kínai nagy falra!
„A világűrből is látni.”
Akkor is látni, ha ott állsz mellette.
Ott van. Csak nem engeded, hogy megkeressem.
Vagy csak mese, amit a cigányasszony beadott neked,
mert kapott tőled másfél fontot.
Jól van, rendben, akkor... Feladjuk.
Nem szeretem feladni, de feladom.
Feladod, hogy megkeress egy nagy szemet Afrika közepén.
- Igen, egy nagy szem. A nő... - Mi? Mennyire nagy?
Ahogy leírta, óriási bazi nagy.
- Mellesleg hol van Hammond? - Jó kérdés.
Felteszem, nem strapálja magát egy szem keresésével,
mert azt hiszi...
Oké, tudom, hogy értelmetlen, de...
Semmi térerő.
Ez nem segít.
Nem jön ki rengeteg folyadék,
de ha jönne is, az nem magyarázná meg,
miért nem történik semmi.
Ez elektronikai hiba.
Ha a gyengus 2005-ös agya feladta,
nekem annyi.
Még egyvalami lehet, az aksi.
Nem merült le, igaz?
De a mögött az...
ülés mögött van.
Édes istenem! Megváltás!
Ne már! Pillanat, megnézem.
Meglazult az akku csatlakozója.
Simán lerázódott róla. Így volt.
Elindultam, és újabb jó hírt is kaptam,
mert a sebességváltó úgy döntött, megint hajlandó sebességet váltani.
Aston Martin! Igen!
Vannak sebességfokozatok meg minden.
Miközben visszafelé tartottunk az úthoz,
Mayjel elterelt minket valami, amit viszont megtaláltunk.
Ez.
Atya gatya, ezt nézd!
Nézd meg!
Jézus ereje!
Ez oázis?
Semmi sem bizonyítja, hogy angol vagyok.
Várj!
Gyere, ülj le! Tudom, mit kellene hallgatnunk.
Nem találok semmit, amivel megemlékezhetnénk...
Richard Hammond elmúlásáról.
Tudod, Gordon Lightfoot is ma halt meg, szóval...
- Tényleg? - Igen.
Csak hogy érzékeltessem, milyen üres Mauritánia,
megtettem 160 kilométert ezen a főútvonalon
az ország egyik végétől a másikig,
és egy autót sem láttam. Egyet sem. Semmit.
Belefájdul az ember feje.
Olyan hatalmas és üres ez a hely.
Úgy hiszem, az egy eltorzult Aston Martin...
Igen, az.
A kollégák épp akkor értek utol,
amikor szellemjárta autóm újra szórakozni kezdett velem.
Elvesztettem a sebességváltót.
Most meg csipog!
Miért mentek le az ablakok?
Miért... Nem én kértem meg rá őket.
Miért mentek le az ablakok?
Most már engedetlenkedik, és kínoz is.
Úgy döntött, leereszti az ablakokat, és nem enged sebességet váltani.
Mindezt őrjítő csipogáskísérettel.
Azt hittem, talán azért csipog,
mert a kocsi úgy érzi, a tető nincs megfelelően rögzítve.
Félreálltam hát, hogy teszteljem az elméletem.
Rohadék!
Most is csipog.
Nagyon praktikus teteje van. Megnyomsz egy gombot, lemegy,
aztán ki kell szállni, és ráugrani.
Azt mondják, az emberek egy idő után megőrülnek a sivatagban.
Esetleg a közepén? Ezen a részen itt.
Akkora köcsög!
Ne csipogj már! Semmi baj.
Azt mondtad, szerinted kettesben vagy?
Nem árulja el, melyik sebesség, de szerintem a második, igen.
És ha gyorsítok, pillanatok alatt túlmelegszik.
James, újra dilemmával nézünk szembe, igaz?
Vagy óránként 62-vel megyünk a tengerpartig,
vagy nem.
Ezt fontolóra kell vennem.
Én is ide lyukadtam ki.
Büdös gazemberek!
Még 320 kilométer volt hátra a fővárosig.
Jamesszel megálltunk egy kisebb helyen,
hogy a tartálykocsival randizzunk.
És váratlan meglepetésben is részünk volt.
- Ez egy kifutópálya. - Igen.
Gondoltam, talán...
Amíg Hammondra várunk,
csinálhatnánk autós dolgokat az autós műsorunkban.
Mire gondolsz?
Épp egy gyorsulási versenyre.
Nagyszerű ötlet!
Nagyon érdekes lenne, ha belegondolsz.
Azóta érdekel, hogy elindultunk.
A te kocsid sokkal erősebb.
Az enyém erősebb, 434 lóerő, viszont nehezebb is.
- A tied 434 lóerős... - Igen.
Az enyém 375. Milyen nehéz?
Két tonna.
Az enyém 1,6.
Igen. Érdekes.
Érdekes kísérlet a hölgyeknek és az uraknak.
Igen.
Miután ezt eldöntöttük, a kifutó vége felé vettük az irányt,
felállítottunk pár kelléket a gyorsulási versenyhez,
és felkészültünk a starthoz.
Jól van, mi kell? Sportmód, igen.
Kipörgésgátló kikapcsolva.
Manuális módban vagyok, de egyedien módosítottam a kocsit,
és nem tudok változtatni a programozáson.
Mivel egyedien telelapátoltátok a kocsimat homokkal,
akadt némi gondom a gombokkal, de már megvagyok.
Várj egy kicsit! Nézd, ki jön ott!
Terminátor 3. - A gépek lázadása.
- Épp időben. - Mi az?
- Épp időben. - Mihez?
Gyorsulási versenyhez.
Épp nem vagyok alkalmas gyorsulási versenyre.
Állítsd le!
Nem, az rossz húzás lenne.
Miért nem tudod leállítani?
Mert valószínűleg nem indulna el újra.
Épp egy nagyon intenzív gyorsulási versenyre készülünk.
Láttad a Terminátor 3-at?
Az emberek sok éve gondolkodnak rajta,
vajon mikor ébred a Skynet öntudatra.
Egy Aston Martinban, amit te vezetsz Mauritániában.
Erre senki sem számított.
És mi van, ha ez a szerencsétlen megtanul más gépekkel kommunikálni?
- Egy igazi barom, nem? - Tényleg barom.
- Hammond! - Mi van?
Mi az?
Az meg mi a rossebet keres ott?
A tiéd?
- Hogyhogy az enyém-e? - Mi más lehetne?
Mióta megy?
Amióta szabadjára engedte.
De az 240 kilométerrel ezelőtt volt.
- Jézusom! - Nekilódult a sivatagnak.
- De nem... - Az...
Jesszumpepi!
- Ez a te hibád volt? - Micsoda?
- A te motoros szánod! - Jól mondja.
- Másik nincsen. - Nem jósolhattam meg,
hogy 240 kilométerről telibe trafálja a tartálykocsit.
- De te engedted szabadjára. - Nem úgy engedtem, megszökött.
- Azt mondták, viselkedjünk. - Igen.
Szerintem induljunk.
- Igen, mennünk kéne. - Igen.
- Viszonylag gyorsan? - Igen.
Légyszi, válts!
Válts sebességet!
Most jött el az ideje!
Ne vitatkozz velem! Itt az idő sebességet váltani!
Jamesszel tempósan haladtunk előre,
igyekeztünk minél távolabb kerülni a robbanás helyszínétől.
Hamarosan teljesen belefeledkeztünk
a környezetünk nyers szépségébe.
A látvány mindkét oldalon, de különösen azon,
elképesztő.
Majdnem mintha hó lenne,
annyira világos a homok.
Fantasztikus!
A hőmérséklet lement 37 fokra.
Igen, az enyém 38-ra.
Ez már kellemes hűvös.
Végül Jeremyvel megérkeztünk a fővárosba,
ahol gyorsan nyilvánvalóvá vált, hogy nem ismernek bennünket úgy,
mint máshol a világban.
Richard!
Valaki Richardnak szólított.
Ha a fiatalember az igazi Richardot akarja látni,
még jó sokat kell várnia,
tekintve Hammond és a Terminátor tempóját.
Térj magadhoz! Dolgozz, te pöcs!
Nem lehetne... Persze a te sebváltód,
de nem gondolhatnánk rá úgy, mint a mi sebváltónkra?
Van egy közös sebváltónk.
A központi zár éppen bekapcsolt.
Bezárta az ajtókat.
Jó pár órával később
a Skynet eljuttatta egysebességes autómat Nouakchottba,
ahol elég jó wifi volt hozzá,
hogy összekapcsoljam a kocsim rosszul működő agyát
egy diagnosztikai laptoppal.
Igen, 300 kilométer egy sebességgel.
ASTON MARTIN DIAGNOSZTIKAI RENDSZER
Laptop, nullákkal és egyesekkel beszélgetek vele.
Azon a nyelven, amin ért.
Most megnézzük, miért pánikol.
Sok minden aggasztja. Úristen!
Az utasoldali ajtó...
Az ajtó miatt aggódik. Foglalkozz a sebességváltóddal!
GPS-modul. Ezért voltam Nottinghamben.
Ezek nagyrészt nem mechanikai hibák.
Semmi sem romlott el. Csak zaklatott.
Ha ezt megnyomom...
Ez a „nyugi” gomb.
Megcsinálom.
Felejtsük el! Eltünteti őket.
Add át az irányítást az autó fölött!
És hadd vezessek!
Szóval... Remélem... Nem bírok odanézni.
Igen! Ez az!
Ez nem ad okot aggodalomra.
Azt hiszem, tudok sebességet váltani.
NOUAKCHOTT - NÉPESSÉG 1,5 MILLIÓ
Másnap reggel, ahogy elindultunk körülnézni a városban,
eljött az igazság pillanata.
Sebességet váltott!
Van sebváltóm! Sebességet váltottam!
Szóval, John Connor, visszavágsz.
Ó, igen!
Egy kis városnézés volt a célunk, de a mauritániai kocsik
hősies zsenialitása azonnal elterelte a figyelmünket.
Igen. A felfüggesztésnek annyi.
Karambolozott.
Ez volt az a zaj?
Az egyik magyarázat arra, miért karambolozott ennyit ez a kocsi,
az, hogy nem lehet kilátni belőle.
Mikortól nem számít autónak?
Gondolom, amikor már nem mozog. Addig autó.
Az egyik nap még közlekedik, aztán egyszerre eltűnik.
- Ez nem volt jó. - Na ja.
Nincs légkondi.
- Megy tovább. - Nézzétek!
Fantasztikus. Nem tud leállni.
- Kézzel tartja meg az ajtót. Igen. - Ott van még egy!
Tetszik a gyalogosvédelmi rendszer.
De működik! Ez...
Hammond, még te aggódtál az Aston miatt.
Ezért nem érdemes patáliát csapni, igaz?
Épphogy elindultam errefelé.
Miután rácsodálkoztunk ezekre a mauritániai csatalovakra,
úgy döntöttünk, elmegyünk egy kávéházba
barna meleg vizet inni.
Vajon hogy nézhet itt ki egy műszaki vizsga?
Láthatatlan. A Mercedes! Nézzétek!
- Minden elem többször is. - Nem is egyszer.
Igen, ez egy élet munkája.
És, John, mi a helyzet a te kocsiddal? Vagy a Skynet még nyerésre áll?
Küzdök vele, ő pedig nem hagyja magát.
Megkérdezte, te vagy-e Sarah Connor?
Kíváncsi vagyok, beállhatnék-e borgnak, hogy közvetlenül harcoljak vele.
Az a nem semmi!
- Nézzétek! - Óriási!
- Azt nézzétek! - De szép!
- Szép ám! - Sétakocsikázik, kikönyököl az ablakon.
Nem tea, de egész kellemes.
Még te is annak fogod találni.
Lehet, hogy van benne tea is.
- Inkább söröznék. - Hogy mi?
Inkább söröznék.
Ha már itt tartunk, ismerek...
egy italbolthálózatot, ami a világ összes fővárosában jelen van.
Még egy ilyen száraz muzulmán országban is, mint ez,
ami nagyon száraz, mindig lehet kapni gin-tonikot
vagy egy pofa frissítő sört.
- Italbolt itt? Mi a neve? - Igen, mindenhol van.
Brit Nagykövetségnek hívják.
Tényleg?
- Ez furcsa. - Brit felségterület.
- És kaphatunk... - Igen.
Szívesen látnak minket, téged talán kevésbé,
és megihatunk egy frissítőt.
- Hol van? - A helyedben meginnám a teát.
Nem kell.
Hammond ragaszkodott hozzá, így megkerestem a követség számát,
elintéztem, hogy fogadjanak, és már indultunk is.
Ez a kedvenc részem ebből a melóból.
Amikor ilyen városokban járunk.
Hihetetlen hangulatba tudja hozni az embert.
Eszem megáll!
Hammondnak balesete volt!
Összetörte az Astonomat.
Valaki belement a makulátlan DB9-esébe.
Óvatosabban kéne vezetned, Hammond.
Nem én voltam. Csak áthajtott.
Jó, megvan a győztesünk! Hölgyeim és uraim, megvan a győztesünk!
Gőzöm sincs, mi ez, vagy mi volt.
Őszintén nem tudom, mi lehetett.
Tippem sincs. Kicsit mintha kombi lenne.
Itt van az autóvadászatunk vége,
mert ennél már nem lesz jobb.
Pár karambolmentes mérföld után megérkeztünk a Brit Nagykövetségre.
Itt van, gyerekek. Itt a klubunk.
És „nagykövetséged”-nek kell szólítani őket, vagy ilyesmi?
Igen, „legfőbb lénységed”-nek.
Vagy simán csak „kocsmáros”-nak.
Gin!
Mindegy, figyeljetek!
Úgy udvarias, hogy ha azt kérdik: „Isznak valamit?”
Azt feleljük, hogy nem, ők meg: „Biztos?”
Mire mi: „Nem igazán.” Aztán az óránkra nézünk, és:
„Jó, csak egy pohárral.”
Nem mondunk azonnal igent.
„Parancsolnak gint tonikkal?” „Igen!” Ezt ne csináljuk!
- Így udvarias. - Pontosan.
Csak a ginre tudok gondolni.
LÁTOGATÓK KÖNYVE
Hát nem kedves?
Ilyet csak a britek tudnak.
Van pázsit! Az ott pázsit!
Hol van a bár? Van bár, de ne nézzetek arra!
- Üdv! - Jó napot!
Jó napot! Hogy vannak? Colin Wells.
Örvendek.
- Nagyon elegánsak. - Bizony.
Ő egész éjjel a Terminátorral harcolt, ezért ilyen az inge.
De sikeresen!
- Fáradjanak be! - Köszönjük.
- Hogy s mint? - Elég jól, ami azt illeti.
Mi ketten...
Értetlenkedtünk, amikor kiderült, hogy Mauritániába jövünk,
mert világlátott emberek vagyunk.
Mégis mindannyian... Nos, azt hittük, nem is létezik.
- Ő azt hitte, C.S. Lewis találta ki. - Igen.
De mit szólt, amikor ide helyezték?
Nagyon örültem.
- Ide akartam jönni. - Akart?
Ide akartam jönni, tudják...
Tudta, hol van?
Én igen, de sok ismerősöm azt hitte, Mauritiusra megyek,
- amikor azt mondtam, Mauritánia. - Igen! Pontosan.
„Igen, Mauritiusra megyek! Mauritánia?
Nos, úgy illendő, hogy itallal kínáljam önöket.
- Elnézést. - Igen, kérünk.
Innának valamit? Elég jó a teaválasztékunk,
ha az... Megfelel önöknek?
- Van English Breakfast, Ceylon. - Nem...
- Tea, igen. - Az jó lesz.
Akkor szólok, hogy hozzanak.
- Bocsássanak meg egy percre. - Köszönjük. Nagyon kedves.
- Nézzétek, mi történt! - Ez a te hibád!
- Miért az én hibám? - Rosszul kezelted.
Ez brit terület. Úgy teszünk, mintha Anglia lenne.
Utánanéztünk, hogy iszik-e?
Valószínűtlen, hogy ne inna,
- de ha megkérdezed... - Láttátok?
Nem az az ember, aki egész életében tonikot ivott.
- Ha azt mondtuk volna... - Kaphatnánk valamit inni?
„Csodás lenne, de kérhetnénk valamit inni inni?”
Egyetértek. A jó modorom bajba sodort minket.
Igen.
Amíg egyedül vagyunk, megkérdezhetem,
hogy te mint Jag-sofőr melyik festménnyel mész haza?
Némelyik nagyon szép.
- Hová mész? - Srácok!
Ezt totál elbaltáztam.
Ez a Ferrero Rocher-ja.
- Te béna tökfej! - Jó ez...
Ez nem valami...
Őket tanítják a nyájasságra.
Okosak, higgadtak, és te fellökted
- a Ferrero Rocher-t, kretén! - Gyorsan, mielőtt visszajön!
Tedd vissza a megfelelő sorrendben!
- Nem kéne nevetnem. - Arra ráléptél.
Nem léptem rá!
- Elég szépek. - Valaki rálépett.
Jól van. Gyorsan üljetek le!
- Sajnos késlekedtem. - Ez igen!
Igen szép kancsó.
Igen, ez a hivatalos készletünk.
Pontosan erre vágytam. Egy csésze teára.
- Nagyon frissítő, igaz? - Az.
Köszönjük szépen.
Egy-két udvarias csésze után...
exkuzáltuk magunkat, és folytattuk a városnézést.
Váltsunk megint sebességet! Gyerünk, még egyszer!
És megint! Gyerünk!
Még egy sebességváltás!
Hamarosan megpillantottunk valami igazán érdekeset.
Mi folyik itt?
Ez egy nagyon széles út.
Tudom, mi ez.
Mi?
Építettek egy repülőteret közvetlenül a város mellé,
aztán ahogy a város nőtt, bekebelezte a repteret,
és az lett a vége, hogy van egy kifutó a város kellős közepén.
- Az ám, ott folytatódik a város. - Igen.
Nem a szélén van. Benne.
Nem kínálkozik-e a lehetőség valamire,
amit elmulasztottunk, azaz gyorsulási versenyre?
- De igen! - A kifutók gyorsulási versenyre valók.
- Ő pedig... - Megjavult.
Részt vehetsz.
Még nem említettem a gonosz odabent lakozó erőinek,
de szívesen próbálkoznék.
Mivel a kifutó üres volt, mint bármely elhagyatott reptéren,
úgy döntöttünk, kezdhetjük is.
Jó, sportmód, kipörgésgátló kikapcsolva,
váltás a fülekkel, napszemüveg le, ablak fel. Kész.
Elvette a sportmódot.
Van a sportmódom. Úgy döntött, nem kaphatom meg.
Most mégis megvan. Köszönöm, gazdám.
V-6, V-8, V-12.
Melyik lesz a leggyorsabb?
A Jag jól bekezdett.
Gyors a kocsim!
Egy sebesség, két sebesség, zseniális! Működik!
Várjunk egy percet!
Ez forgalom.
A kifutón forgalom van. Rohadt élet! Én most...
Őrült!
Jézusom, mi a...
Basszus!
Ó, édes Istenem!
Annak majdnem nekimentem!
Atya gatya!
Ez volt életem legfurcsább gyorsulási versenye.
De ez nem egy üres kifutó, igaz?
Szerintem már nem is kifutó. Inkább út lehet.
Ne ismételjük meg!
Köszönöm, hogy megkaptam a féket, amikor kellett.
Hálás vagyok, és nagyra tartom. Köszönöm.
Másnap reggel a tyúkokkal keltünk,
mert ideje volt távoznunk Nouakchottból.
Ezek a teherautók homokot szállítanak. Kinek adják el?
Van itt némi csodálatos eladó homok.
Halmokban áll.
Ha eddig nem tetszett a homok, van itt egy kis homok.
Nagy a verseny a homokpiacon.
Miért árulnak homokot?
Szó szerint tíz métert kell gyalogolni érte.
Útnak indultunk a fővárosból, és délnek tartottunk Szenegál felé.
Pár óra elteltével kezdett feltűnni,
hogy változik a környék.
Bujának épp nem nevezném,
de kevésbé kopár, mint bármi, amit eddig láttunk, annyi biztos.
Nagyon közel járhatunk már a Szahara széléhez.
Mik azok ott jobbra? Tehenek?
Sok tehén. Egy csorda. Ez egyértelműen egy gazdaság.
Nézzétek!
Most már biztos, hogy átkeltünk a Szaharán.
Sziasztok, tehenek! De szépek vagytok!
Fű! Füvön haladok, úgy érzem,
ötszáz éve először.
A szenegáli határt keressük.
Lesz ott egy ellenőrzőpont. És bemegyünk.
Egyre messzebb jutottunk a kismillió ösvényen,
de egy óra elteltével sem
találtunk semmit, ami kicsit is hivatalos helynek tűnt.
Hol van az a rohadt határ?
Kerítést meg ellenőrzőpontot vártam.
Igen, útlevél meg minden. Abszolút.
Kutatásunk végre mintha gyümölcsözőnek bizonyult volna.
Ez nyilván egy határváros. Csak az lehet.
Jaj, ne!
Rettenetes előérzetem van.
Houston...
van egy kis gond.
Gyanítom, ez a határ.
Jeremy, egy folyó van az utunkban.
A határ kicsit folyósabb, mint gondoltam.
- Kerítést vártam. - Én is.
Semmi gond.
- Ott egy híd! - Megnézem a telefonon.
Mit írsz be? „Hidak a közelemben?”
Ott egy út.
Tök jó felfedezők vagyunk.
Ott egy régi város.
- Híd nincs. - Híd nincs.
Jesszus! Hogyan jutunk át...
Soha senki nem megy át kocsival?
Nem.
Megtettem több mint 150 kilométert
felfelé, és nincs híd.
Pontosan ezért szokás a folyókat határnak használni.
Felhajthatnánk a kocsikkal... Nem.
- Arra? - Arra...
Két olyan csónakra gondoltam.
De olyan csónak, ami... Várjunk csak!
Építhetnénk egy hajót.
- Porból vagy homokból. - Nem bárkára gondoltam.
Mármint... Mi lenne, ha...
Mink van? Kettő, négy, közel hat tonna autónk.
Nem kell hajónak lennie, elég valami lapos.
Miből láttok itt pokoli sokat?
Bárhol, ahol megálltok.
Mit láttam, mióta itt vagyunk?
- Port. - Homokot.
- Kecskét. - Tevét.
Ez az!
- És még valamit. - Homokot, vannak tevék.
Óriási mennyiségben.
- Műanyag palackokat. - Igen.
- Kilapított műanyag palackokat. - Igen, de rengeteg van.
Most mentünk át egyen. Mi lenne, ha keresnénk...
Mármint gyűjtenénk minél több palackot.
Igen, egy, kettő, három, négy...
Ott vannak. Van belőlük mindenhol.
Amúgy nem hülyeség.
És szerezhetnénk... Mit csinálnak a... Nézzétek, hálók!
- Szerezzünk egy halászhálót? - Igen.
- Töltsük meg palackokkal. - Igen.
- Az fennmaradna. - Igen.
- Aztán ráteszünk egy kocsit. - Igen.
Az nem maradna fenn.
- De igen, ha elég palack van. - Pontosan.
- Felhajtóerő, sima fizika. - Nem kiszámíthatatlan menyecske.
- Mint a gravitáció. - Mi nem?
- Felhajtóerő. - Az.
- Arkhimédész. Köztudott... - Ez matematika.
Senki nem fulladna vízbe, ha nem lenne kiszámíthatatlan.
- Az ókor óta ismert. - Igen.
És a szabályai ma is működnek.
És közben takarítunk is.
- Ezzel egyetértek. - Ez igaz.
Jobb lesz utánunk a hely.
Ezek szerint indulhat a zene?
Indulhat a zene.
Az nagyon hasznos lehet.
Tökéletes.
Le kell feküdnöm.
Nem, oké? Nem érdekel.
Ó, igen!
Miután sok ezer fontért engedélyt kaptunk A szupercsapat zenéjének használatára,
a tutajunk végre elkészült.
És hogy lássuk, beválik-e, úgy döntöttünk,
először a tartalék furgont küldjük fel rá.
- Közönségünk lett. - Igen.
Várják, hogy megfulladjunk, és úgy is lesz.
- Nem fulladunk meg. Csalódni fognak. - De igen.
- Clarkson? - Mi van?
- Egyenesen hátra? Onnan jó? - Igen, egyenesen hátra.
- Jól van. - Az én ötletem volt, igaz?
- Igen. - Én vagyok a kapitány.
- Feladatok. - Igen.
Három van. Én a furgonnal leszek.
Én lehajtok vele a túloldalon. James, te elöl leszel.
Amikor odaérünk,
- te juttatsz ki minket a partra. - Jól van.
Jeremy, te kezeled a motort.
De szeretném tisztázni,
- szerintem nem fog sikerülni. - Sikerülni fog.
Nem, figyelj! Komolyan.
Nem akarok szarakodni,
mert van itt egy betegség. Egy parazita.
Bilharziózis.
Kiírjuk lent a képernyőre, és kiguglizhatják.
Úgy láthatják, hogy nem én találtam ki.
A Szenegál folyóban, ami ez, oké? Ez egy parazita.
Ha valaki a vízbe kerül, a bőrre tapad,
a húsán át az erekig fúrja magát,
onnan meg már eljut a májba és a belekbe,
ahol lerakja a tojásait.
Ne ugorjatok be, bármi lesz...
Átpöfékelünk oda.
Nincs is messze. Ott van.
Beindítom a motort.
HMS Szutyok, horgonyt fel!
A helyiek alig várták, hogy viccesen felboruljunk,
és lelkesen toltak meg bennünket.
- Ó, igen! - Elindultunk.
Akkor fordíts meg minket, amikor kiértünk oda!
Úgy lesz, kapitány.
Furcsa érzés Richard Hammondot „kapitány”-nak hívni.
Engedelmeskedem, mert ha félresikerül, nem az én hibám lesz.
Nagyon lassú, de haladunk.
Lassan, de biztosan, ennyi kell.
- Nyugi! - Fordítsd meg, jobban fogunk haladni.
Hozhattam volna egy széket.
Fordul az eleje.
- Fordul a... - Bakker!
- Akarod, hogy... - Lássuk, elindul-e!
Próbálom a motort. Fiúk!
- Elvesztettük... - Mit?
Semmit. Ne pánikolj!
Mit vesztettünk el?
Elvesztettünk pár... Lejöttek a palackok.
- Mi? - Mi?
A felhajtóerő... Nem csak olyan, mintha süllyednék.
- Süllyedünk. - Álljunk mind erre az oldalra,
- a lehető legkijjebb! - Jézusom!
Ki tette fel azokat?
Jeremy. Tényleg süllyedünk.
- Elindult a motor. - Nagyszerű. Irány a part!
Próbálok visszajutni, fiúk.
Oké, igazad lehet. Tanulunk ebből.
- Hogy néz ki a másik oldal? - Kicsit süllyed.
Azt hiszem, jók vagyunk.
- Megint megállt. - Atyám!
- Az most süllyed? - Sokkal gyorsabban süllyed.
Ó, ne!
Azt hiszem, elhagyhatnánk a hajót.
Adnál egy vizespalackot?
- James! - Adj egy vizespalackot!
Ez nem vált be.
- Nem hiszem el. - Én vagyok a kapitány. Francba ezzel!
- Hammond, te vagy a kapitány. - Bocsánat.
Köszönöm. Nem vagyok fent. Még fent vagyok.
James, el fog süllyedni. Le kell szállnod!
Furakodnak.
Belém fúrják magukat.
Én vagyok John Hurt.
Elsüllyedt... Édes istenem!
- Annyi neki? - Annyi.
- Nem mondod!
Jól vagyok.
- Onnan jöhetsz gyalog. - Jöhetsz gyalog.
Nos, azt mondod...
Mozogjon a lábad, vagy a sárba süppedsz, és az halálos.
- Ennyi ürülék van? - Igen, csupa ürülék.
És elég sokat...
- Lenyeltél? - ...lenyeltem.
- Oké. - Magadra maradtál.
Szükséged lesz antibiotikumra.
Egy jó nagy injekcióra.
Rámutathatok még valamire?
Elvesztettük a furgonunkat.
Oké, ez baj,
de összeszedtünk elég anyagot, hogy tutajt építsünk a kocsiknak.
Szóval még versenyben vagyunk.
- Ez meg miről beszél? - Nos, történtek hibák
a konkrét próbálkozásnál, igen.
- Igen. - Lehetünk jobbak, és leszünk is.
Amint kijutottál, és megszárítkoztál,
egy dolog maradt hátra.
Nem. Induljon a zene!
- Mi van? - Úgy értem...
- Nem vagyunk ott, igaz? - Át kell jutnunk.
Tudom, hogy kikészültetek.
- Én igen. - És én is.
- 63 éves vagy, tele bogárral. - Igen. A szerveimben vannak.
És egy hétig krónikus hasmenésed lesz.
- De odaát van egy kocsma. - Igen.
- Ideát meg nincsen. - Igen.
- Átmegyünk oda, a bárban vagyunk. - Igen.
- Szóval indulhat a zene. - Jó.
Indulhat a zene.
SZARLÁDA
Másnapra készen álltunk a 2.0-s határátkelésre.
Elismerem, akadtak bonyodalmak.
A kocsi eleje nem kerülhet vízbe.
A hátsó keréknek viszont éppen el kell érnie a vizet,
mert lapátokat szereltünk rájuk, amolyan propellereket,
miáltal előre és hátra is haladhatunk.
Kormányzás?
Hát van ott egy kormánylapát,
amit egy karhoz erősítettünk
a tükör mellett, ott.
És nem fog sikerülni.
James meg Richard szerint igen, de szerintem nem.
Ez zseniális!
James, szerinted működni fog?
Jeremy kérdezi.
- James May! - Mi van?
Szerinted működni fog?
Mi van?
Olyan öreg.
Szerinted működni fog?
Igen.
Jó, adok neki egy esélyt. Sebességbe teszem.
Mivel alig várták a tegnapi szerencsétlenség ismétlését,
a helyiek még lelkesebben segítettek.
Kormányzás indul!
Ne nyúlj a kormánykerékhez, te hülye! Nem csinál semmit.
Helló!
Megmondom, mit látok, Richard Hammond, téged meg a DB9-et egy...
Ne csináld, te önző alak!
A partraszállás helye a szenegáli oldalon
egy kis partszakasz volt alig 400 méternyire.
Jól van. Most végrehajtok egy tökéletes kanyarodást,
kihajtok a partra, megmutatom az útlevelemet, Szenegál, sör.
Csakhogy mint hamarosan rájöttünk, Jeremynek kivételesen igaza volt.
A kormányzás nem működött.
Nem tudok balra fordulni. Csak jobbra megyek.
Balra megyek jobbra álló kormánnyal is.
Nem akar... Az enyém nem fordul jobbra.
Csak balra tudok menni.
Szívesen mesélném, hölgyeim és uraim,
hogy megérkezem a túloldalra, de nem.
Oda érkezem meg, ahonnan indultam.
Gyerünk, te bitang!
Segítség! A nádasban vagyok!
Segítség! Tököm!
Rükverc!
Ne, te...
Vízibicikliket építettünk, mi?
Igen, csak jó márkanevekkel hátul.
A következő órában hajózgattunk, és el is jutottunk mindenhová,
kivéve arra a partra, ahová tartottunk.
Oldalvást sodródom a rossz irányba, az a helyzet.
Én kétszer nagy ívben megfordultam.
A helyiek elmeháborodottnak néznek minket.
Visszavisz Mauritániába.
Nem akarok visszamenni Mauritániába.
Valaki meg tudná mondani, mi van arra? Mert oda tartok.
A tenger.
Én beszorultam egy sarokba, kétoldalt fal van.
Fordulj, rohadék, fordulj!
Tetszik, ahogy ott mos. Mintha minden áldott nap ez történne.
Ó, a rohadt életbe! Ne!
Atyaúristen!
Ne ütközz már nekem!
Megint a nádasban vagyok!
Sikerült bárkinek is a jó irányba tartania?
Nem.
Miután megint kiszabadultam a nádasból,
fontos felfedezést tettem a kormányzással kapcsolatban.
Ha hihetetlenül lassan megyek, de úgy értem, üresben,
akkor lehet jobbra fordulni. Ha gyorsítok, balra megyek.
Miután mind bevetettük az új felfedezésemet,
hamarosan már a jó irányba tartottunk.
Ó, igen!
Sikerülni fog! A part felé tartok.
Haladj!
Érzem a sör szagát.
Intelligens ember lévén tudtam, hogy nagy gázzal juthatok csak partra.
Szóval felhúztam a tetőt, hogy védjem a fejem a parazitáktól.
Szép volt!
Majdnem ott vagyok!
Légyszi, csak most az egyszer menj balra!
Partot értem.
Az első kerekeink Szenegálban vannak, Az ér?
Vitathatatlanul Szenegálban vagyunk. Igen, megérkeztünk.
Nyilván lesz még dolgunk,
mire visszaalakítjuk ezeket normál szárazföldi kocsivá,
de előbb valami fontosabbal kell foglalkoznunk.
Ti mások vagytok, mint én.
Én ránézek erre, és azt gondolom:
„Micsoda találmány!”
Nézni, gyönyörködni benne
éppen olyan élvezetes, mint inni.
Nézzétek a párát az üvegen, nézzétek a buborékokat,
nézzétek a... Élvezzétek a várakozást!
Mert a gondolataimban ez ennyire jó.
Vizuálisan kellemes élmény. Verbálisan idegesítő.
- Idegesítő? - Merthogy...
valami szépet látok, közben baromságokat hallok.
Nyilván úgy döntöttünk, hogy nem csak egyet iszunk meg.
Amikor Hammond elment a következő körért,
kiugrottam a kocsijához egy kis Terminátor-alapú csínytevésre.
Ha a telefonomat bluetoothszal ehhez a hangszóróhoz kapcsolom,
és elrejtem Hammond kocsijában,
üzeneteket játszhatok le neki,
és azt fogja hinni, hogy a kocsija beszél hozzá.
Másnap reggel folytattuk az utazásunkat.
Jól van.
Szállj ki!
Ez mi a fene volt?
A kocsim rám parancsolt, hogy szálljak ki.
- Nem! - Azt mondta, szálljak ki.
Én is kiszállítanálak, ha a kocsid volnék, de...
Szállj ki!
- Hallottad? - Hallottam.
Különös, nem?
- Bent voltál a komputerében a minap? - Igen.
- Na ez a baj. - Bensőséges kapcsolatba léptünk.
Na mindegy, előre!
Tudtam!
Gyerek.
Hellóka!
Szenegál. Itt aztán szívesen látnak.
Már csak pár száz laza kilométerre voltunk a dakari célvonaltól.
És mivel óriási utazásunk a végéhez közeledett,
eljött az ideje, hogy reflektáljunk a gépekre,
amik elhoztak minket idáig.
A műsor elején azt kérdeztük,
lehetséges-e építeni
egy terepralis Dakar sivatagi versenyautót
kevesebből, mint egy Lamborghini Huracán Sterrato.
És a válasz, igen.
Egyszerűen igen.
Megdöbbent ez az autó. Teljességgel megdöbbent,
mert felkapaszkodott kavicsos domboldalakon,
folyókon kelt át, dűnéken száguldott.
És az Astonnal ellentétben, amit az ördög szállt meg,
és a Maseratival, ami a felszín alatt darabjaira hullik,
ennek egyetlen rossz húzása nem volt.
Sok kocsit szerettem már, amivel ilyen kalandokon vettünk részt,
de egyiket sem annyira, mint ezt.
Nagyon fog hiányozni, amikor Dakarba érek.
Komolyan hiányozni fog.
Ha az elején azt mondom, hogy fogok egy egzotikus kocsit
egy kisüzemi olasz gyártótól, átalakítom,
és átkelek vele a sivatagon,
nyilván azt mondták volna: „Nem kelsz át.”
De itt vagyunk. Itt van!
Dakar felé tartunk,
ahol a világ legdrámaibb, leginkább embert próbáló versenye célba ért.
És ne feledjük, az enyém messze a legszebb a három kocsi közül,
és az egyetlen, amelyik jobban néz ki, mint amikor kikerült a gyárból.
Javítottam az eredetin.
Győztes!
Azt gondolhatnánk, nehezen tudok meggyőzően érvelni amellett,
hogy javítottam az Aston Martin DB9 Volantémon,
amikor raliautóvá alakítottam, de hátrébb az agarakkal!
Ha nem teszem, ez az autó eredeti formájában
folytatta volna egyszerű életét Peterborough-ban,
egy kertvárosi otthon
és egy közepes méretű ipari park között ingázva.
Hétvégén el-elugrott volna egy golfklubba.
A fénye nem kopott volna, de az maradt volna, ami,
egy valaha nagyszerű túrakocsi
kissé elavult, lassacskán elhalványuló példánya.
Azáltal, hogy ezt tettem vele,
elhozhattam ide, hogy véghez vigyen valami hihetetlent.
Ezeknek az élményeknek most a nyomát viseli
sérülések, karcolások, horpadások és repedések formájában.
Ezek az életvonalai, a nevetőráncai.
És imádom.
Különlegessé tettem. Nem volt különleges. Most már az.
A meglepően szép Saint-Louis városában értük el a partot,
aztán délnek fordultuk, és az Atlanti-óceánnal párhuzamosan haladtunk.
Amikor is támadt egy ötletem.
Mi lenne, ha a parton mennénk be Dakarba, mint régen a versenyzők?
A ralin. A parton ért véget.
Igen!
A kollégáimnak nyilván nem volt kifogása ez ellen.
A homokra fordultunk hát, hogy ott teljesítsük az utolsó 110 kilométert,
mint a versenyzők annak idején.
Turbófeltöltő bekapcsolva.
Azt nézzétek!
Párizs-Dakar. Ez a célvonal.
Pontosan ezekért a pillanatokért
viselték el az emberek a Párizs-Dakar szenvedéseit és nehézségeit.
Ezért csinálták. Ezért.
Richard Hammond, a Hörcsög mellé sorolok.
Ezt nézzék! Egy poszteren vagyunk.
Köszönöm.
Életemben nem szórakoztam ilyen jól!
Milyen csodálatos nap!
Helló!
Üzenet Mr. Wilmantől.
„Mielőtt bementek Dakarba, jobb, ha megnézitek a híreket.”
Tényleg?
BBC News.
Klímaváltozás, klímaváltozás,
klímaváltozás.
Árvizek, klímaváltozás.
Lássuk a Twittert!
Ó, Jézusom!
Jelentkezz! Miért álltál meg?
Miért álltunk meg?
Wilman azt írta, nézzük meg a híreket.
Az Dakar.
Mi?
Dakar.
Rendes lázadások vannak.
Beindult a balhé.
Hűha! Miért?
Isten tudja. Valami politikai... Nem tudom.
- Elég heves. - Tudom, hogy elég heves.
- Buszokat gyújtanak fel. - Úristen!
- Ezt láttad? - Nem.
Dakar.
Komoly balhé van. Lőnek egymásra.
- És gyújtogatnak. Ott egy égő busz. - Igen.
Jól van.
Nem viheted oda a stábot, ha ez megy.
Tudom. Nem akarom, hogy bárki is odamenjen.
- Nem hiszem, hogy... - Tudtam, hogy lesznek tiltakozások,
de csak három-négy nap múlva tervezték.
Az ellenzék akarta, de korán kezdődött.
- De most van. - Vagy ez valami más.
Vagy még csak készülődnek, akkor még rosszabb lesz.
Várjunk csak! Dakarból indul haza a gépünk.
Igen.
- Nem lesz jó. - Szó sem lehet róla.
- A saint-louisi repteret lezárták. - Micsoda?
- A saint-louisi repteret lezárták. - Lezárták?
Lezárták. Felújítják. Megnéztem.
Akkor vissza kell mennünk Nouakchottba.
- Komolyan? Ez az egyetlen lehetőség? - Hát nem megyek Dakarba.
Ugyan, jó buli lesz.
Hát, oda-vissza rali. Ez van.
Ez egy dolgot jelent.
Használhatom a hagyományos befejezést.
- Igen. - És ezzel a szörnyű csalódással
fejezzük be mára.
Viszlát! Kösz, hogy néztek minket.
Francba!
A feliratot fordította: Kamper Gergely
Kreatív supervisor Hegyi Júlia