Pozdrav, gledatelji. Nalazimo se na trajektu u Baltičkom moru pored poljske
obale. Uskoro krećemo na putovanje na kakvo nitko nikad nije pomislio.
A razlog zbog kojeg to radimo jest...
U ovim vremenima teško je otići na
putovanje kakvog se još nitko nije dosjetio.
Ako razmislite o lokacijama koje smo posjetili proteklih godina,
lokacije koje su bile stabilne dok smo bili ondje, a više nisu.
Mozambik. Sirija. Irak. Burma.
Ukrajina. Rusija. Više se ne možemo vratiti u te države.
Ili zbog drugih razloga u Argentinu. -Ne. Ili u Tursku.
Zašto ne možemo otići u Tursku? -Zabranjeno nam je. -Stvarno? -Da.
Nije problem samo u mjestima koje smo prije posjetili. -Tako je.
Za ovu emisiju mislili smo provesti se Saharom.
Ne možemo, ima previše terorizma. Potom smo mislili pratiti put
Lawrenca od Arabije i preći Sinaj. Ne možemo. Previše terorizma.
Željeli smo otići iz Bangladeša na Mount Everest. Ne možemo.
Zašto to ne možemo? -Moramo proći kroz Indiju. -Je li to problem?
Zabranjen mi je ulazak u Indiju. -Tako je.
I zbog svega toga nalazimo se ovdje na trajektu u Baltičkom moru.
Zato što se spremamo na putovanje dugo 2250 km od...
Ovdje je karta.
Od Gdanjska na Baltičkom moru,
zatim ćemo ići ovuda sve do Bleda u Sloveniji.
To nitko nikad nije napravio. Od Gdanjska do Bleda.
Pošto idemo na putovanje na kojem nitko nikad nije bio, g. Willman je rekao
da to moramo učiniti u autima koji nikad prije nisu bili korišteni za putovanja.
A u tome ja sam pobjednik. -Zasigurno nisi.
Ja sam se prvi iskrcao s trajekta.
U ovome.
U kamionetu sa sklopivim krovom.
Da, znam. Kabrio kamionet zvuči kao krpa otporna na metke.
Zašto biste povezali te dvije stvari? Ali o tome se ovdje radi.
Unikatno. To nitko nikad nije učinio.
U tom trenutku stigla je Zlica od Opaka.
Što... -Ovo je najneprikladniji auto za putovanja ikad napravljen.
Predstavljam ti Mitsuoka Le-Seyde.
To je najneprikladnija stvar ikad napravljena.
Misliš, ali stvarno je genijalan. G. Mitsuoka uzeo je motor
Nissana Silvije iz 90-ih, običnog japanskog auta s dvoja vrata,
i mjenjač, interijer i elektroniku.
Nije ih mijenjao i dodao je ovu kitnjastu karoseriju.
G. Mitsuoka je uzeo droge i ovo je rezultat.
Jedna stvar. -Da? -Kotači. -O, da.
Stražnji su skriveni, a upravljaš prednjima koji su istureni.
Pogledaj. -Priznajem da je to promjena na mehanici.
Prednji kotači su metar ispred onoga gdje trebaju biti.
Ima i drugih stvari. Pogledaj sirene.
Želiš ih čuti? -Rade li? -Naravno.
Mislim da ih ne želim čuti. -Spreman?
Izgledaju kao da su s američkog vlaka. -Spreman? -Da.
To je to?
Koliko ovakvih auta je proizvedeno? -Nekoliko stotina. -Previše.
Mislim da ih je napravljeno oko 500. Trebao je sličiti Mercedesu SSK.
A uopće mu ne sliči. Ovaj je sličniji Mercedesu SSK. -Ne slažem se s tobom.
Onaj brod je sličniji Mercedesu SSK. -Pogledaj ovo. -Pogrešno.
Pređimo na tvoj auto. -Posve je briljantan.
Znam da je to SSR. -Tako je.
Iskreno, nikad ga nisam vozio. Mislim da nitko nije. -Tako je.
To je kabrio kamionet s dva sjedala. Električni krov.
Krov ulazi... -Ovdje. -Znači da nije dobar kamionet.
Nije dobar kamionet, ali je jako loš kao sportski auto.
Težina? -Oko dvije tone.
Posve je odvratan. -Bez brige, volim ga.
Zatim smo nagađali što je James odabrao.
Mrzi da ga zovemo da je spor. -Znam.
Mislim da će odabrati nešto žešće. Nešto poput...
Lamborghinija LP550 Balboni special spremnog za utrke. -Točno.
Ispostavilo se da smo posve u krivu.
Nemam pojma što je to. -Koliko je udaljen? -Dobro pitanje.
Što je to? Stvarno ne znam što je to. -Nemam pojma.
Jesi li upravo došao iz cirkusa? -Što je to, James? Piše Crosley.
Oprostite, ovo je jako dragocjen auto i počinje kišiti. Moram podići krov,
ali diže se u nekoliko sekundi kao u MX5. Možete to obaviti u pokretu.
To je Crosley CC kabriolet iz 1947.
Da vam ispričam o povijesti tog auta? Fascinantna je. -Imam osjećaj da hoćeš.
1930-ih u Americi živio je čovjek po imenu Powel Crosley Junior.
Zaradio je bogatstvo na kućanskim uređajima.
Prvi je napravio hladnjak s policama u vratima.
Nešto što svi sad uzimamo zdravo za gotovo.
Vidio je da svi u Americi voze ogromne aute i pomislio je
da je to ludost te je odlučio dio bogatstva iskoristiti
za izradu malih auta. Njegova slavna izreka je:
"Ako prelaziš rijeku ne treba ti bojni brod."
Odlučio je prodavati svoje aute u svojim trgovinama zajedno s
kućanskim aparatima. I zbog toga ovaj auto je širok samo 1,2 metra.
Mora proći kroz vrata trgovine.
G. Crosley je dobro razmišljao. -Bio je genijalac.
Imao sam veću i atraktivniju veliku nuždu od ovoga.
Kakav je motor? -Četverocilindrični motor od 724 cm3 koji razvija
26 i pol konja. -Čekaj. Koliko je star? -Iz 1947.
Ima preko 70 godina. Pretpostavimo da ih je većina... 12. -14.
14. -Maksimalno. Do sad je puno od tih konja uginulo.
James, jesi li čuo da idemo na putovanje dugo 2250 km? -Jesam.
Ako imaš sreće imaš 14 konja.
Koliko si ga platio? -Postoji priča iza toga.
Bio je na poznatoj aukcijskog internetskoj stranici.
Aukcija je završavala tu večer. Ponuda je bila 400 funti pa sam ponudio 450.
Zatim sam otišao po vino i kad sam se kasnije vratio cijena je malo porasla.
Bila je... -Koliko si ga platio? -11.000 funti.
11.000 funti za to? -Kupio sam ga pijan.
U redu, priznajem ti to. Pošteno. -Čekaj.
Ja sam kupio svoj Mitsuoka Le-Seyde za samo 11.500.
To je pošteni auto. -Tko daje 11.500 za stari Nissan u lošem odijelu?
Koliko je tvoj koštao? -Da, točno. Upravo ono što želim reći.
Koliko? -Koštao je 18.500 funti.
Molim?! -Oduvijek sam ga želio.
To je kabrio kamionet. -Znam.
To je poput ležećeg policajca na pisti. Posve je beskoristan.
Hajde, idemo.
Nije valjda...
Izgleda da je. -G. Wilman pokušava biti duhovit.
Taj je još neprikladniji od naših auta. Osmišljen je za utrke ubrzanja.
To je hot rod.
Vidi što piše.
To je propast. To je kraj.
Bi li volio voziti auto na kojem piše Sise i pivo? -Stvarno ne bih.
Moleći se Bogu da nas naši auti ne iznevjere,
krenuli smo prema izlazu iz luke i početku našeg ogromnog putovanja.
Upravo počinje 2250 km dugo putovanje od Gdanjska do Bleda.
Sudario sam se.
Tek smo prešli 6 metara.
U Skandinaviji si izdržao barem dan prije nesreće. -Čekaj.
Je li ovo dio tvog auta? -Ne, to nije s auta.
Što je to? -Potrgao si rampu.
Potrgao si je.
"Polizei"? -Zvao je policiju?
Naravno, pomislili smo da je najbolje pobjeći dok policija nije došla.
Vruće je. -Ali prije toga, James je inzistirao na paljenju svojih brisača.
Jeste li spremni?
Što je s onim?
Kao kad bubnjar udara o bubanj.
Pošto je James sad vidio kamo ide,
napustili smo drugu najveću luku na Baltiku i zaputili se prema Gdanjsku
koji je u svijetu poznat kao rodno mjesto Pokreta solidarnosti Lech Walesa.
Pokreta koji je pomogao srušiti komunizam i završiti Hladni rat.
Ovdje su se dogodili događaji koji su odjeknuli komunističkim svijetom,
posebice u Istočnoj Europi.
Nakon što smo vidjeli snimke vijesti iz tog razdoblja,
pretpostavljali smo da će centar grada biti crno-bijel. Pomalo sličan Hullu.
Ali dok smo stigli tamo, sunce je izašlo i nije bilo ni slično tome.
Ovo je nevjerojatno.
Ovo je jako lijep grad.
Dobro jutro svima. Pogledajte ovo.
Da vozim Nissan Silviju, nitko ne bi obraćao pozornost.
Ali pošto su na njemu dijelovi Liberaceova zahoda,
svi ga slikaju i jako su sretni.
Ljudi se smiješe, gledaju. Nema sumnje da donosimo radost.
Znate kad vam lunapark dođe u grad, ne bunite se, zar ne?
Ukradu vam bicikle, ali sve ostalo su dobre vijesti. Svijetlo je, zabavno.
Nakon što smo kolegi pomogli da prođe kroz jako uzak prolaz...
Dobro si. Prema meni. U redu je. Nemoj se zanijeti.
Jako smiješno. Samo nastavite. -Nastavi. Uspjet ćeš.
Uspio je! Svaka čast!
Krenuli smo izvan grada...
I na autocestu.
To je odlučan zvuk Nissanovog četverocilindraša.
A ovo je bio još odlučniji zvuk 75-godišnjeg Crosleya.
Sveca mu, ovo je grozno.
James May, voziš li punom brzinom? -Da, 60 km/h.
O, moj Bože!
62 km/h.
62 km/h. -O, Bože, ogroman kamion iza mene.
Ne!
Sveca mu! -Bože, skoro se prevrnuo.
Vidjevši da je naš kolega očito u nevolji,
odlučili smo ga ostaviti iza sebe.
Bok, James.
2250 km za preći kroz četiri države.
Ići ćemo iza onoga što je nekoć bila Željezna zavjesa.
I što bi još uvijek mogla biti Željezna zavjesa dok dođemo tamo.
Naša prva stanica bila je na trkaćoj stazi udaljenoj
nekoliko stotina kilometara pored grada Poznana.
To je značilo da imamo dovoljno vremena za razgovor o našim autima.
Jeremy, pitanje dok se vozimo.
Ta stvar treba oponašati Mercedes SSK, zar ne? -Da.
Nije li g. A. Hitler bio ljubitelj Mercedesa SSK?
Nije zato što je SSK iz ranih 30-ih dok je Hitler bio kaplar,
a kaplari si nisu mogli priuštiti SSK.
To ne znači da mu se nije sviđao.
Voziš plastičnu, neuvjerljivu repliku auta kojeg je Hitler volio.
Ne. Nije tako.
Možeš li zamisliti kako je u Crosleyju? -Mislim da ne mogu.
Pripremi se za zavjetrinu.
Ovo je ludost.
724 cm3. Odakle mu ta ideja?
Što nije valjalo 1-litrenom motoru?
Ajme!
Puno kilometara naprijed sišli smo s autoceste
i vozili smo se prema vodiču, kroz drugu najveću šumu u Poljskoj.
Hammonde, u samo jednom danu vidjeli smo
Gdanjsk, drugu najprometniju luku na Baltiku
i sad smo u drugoj najvećoj šumi u Poljskoj.
Znam. Nevjerojatno. Volim drugo najveće ili bolje.
Prvo je biti lako, samo napraviš nešto veće ili bolje, ali biti drugi,
ne možeš biti veći od prvog, a moraš biti bolji od trećeg.
Zahtjeva preciznost. To je najbolje.
Nakon što smo izašli iz šume, stigli smo do trkaće staze u Poznanu.
G. Wilman nas je upisao za sudjelovanje u lokalnim utrkama,
što je super zato što smo poput veleposlanika. Ovo je razmjena kultura.
Bez kulture ili ičega da razmijenimo.
Bila je to impresivna staza. I dobro je opremljena.
Ali prava poslastica čekala nas je u boksu.
Znam što je ovo. -Trkaći auti? -To je Formula Easter.
Vožene su iza Željezne zavjese. -Točno.
Ovo je praktički odgovor Sovjetskog saveza na Formulu 1.
Utrke su vožene 70-ih i 80-ih dok je Željezna zavjesa čvrsto bila navučena.
U Formuli Easter međusobno su se utrkivale ekipe iz sovjetskih država.
Uz puno strasti i hrabrosti, ali s ograničenim resursima.
Pokretao ih je dorađeni 1,3-litreni Ladin motor.
Ovjes je bio s istočnonjemačkih kombija.
Letva upravljača uzeta je iz Trabanta.
Set guma morao je trajati cijelu sezonu.
Poljski tim je imao tako malo novca da je ljubitelj utrka i njihov zemljak
papa Ivan Pavao II. kupovao im kacige.
Ali unatoč svim nedaćama,
Formula Easter pružala je uzbudljivo odvraćanje
pozornosti za ljude koji su cijeli tjedan čekali u redu za kruh.
Oduvijek sam želio vidjeti ove aute. Čuo sam za njih i čitao sam o njima.
Imali su samo mutnu fotografiju iz 1968. s europskog trkališta.
Tako nešto. -Želim tako nešto. -Želim tako nešto, ali imam samo Ladin motor.
Zanimljivo što ljudska domišljatost može postići. Odlučnost.
Znam kakvu su obuću koristili.
Znaš za boksačke tenisice? -Da. -To su nosili. -Slične su trkaćim tenisicama.
Lijepi autići. -Stvarno su lijepi. Ovaj je fantastičan.
I siguran je.
Pogledaj kako je vjetrobran ovdje učvršćen. Autentičan je.
Zalijepljen je. Neće otpasti osim ako bude kišilo.
Za to vrijeme...
Puno kilometara iza i ja sam bio u drugoj najvećoj šumi u Poljskoj
ostavivši iza sebe užase autoceste.
Ovo je puno ljepše.
Moram priznati da sam nekoliko puta na autocesti
pogledao Sise i pivo na autocesti i zapitao sam se.
Sad smo na ovoj ugodnoj cesti
i zaboravit ću na Sise i pivo i usredotočit ću se na Crosleyja.
Ružnog štenca, krljžanca iz legla kojeg treba odvesti kući.
Međutim, samo kilometar kasnije...
Pokušava me zaobići čovjek u BMW-u. Pokušat ću mu napraviti mjesta. Isuse!
Sjaši.
Hajde. Prođi.
O, ne, ugasio se. Isus je umro.
U redu.
Na stazi smo Hammond i ja odabrali vozila u kojima ćemo se utrkivati.
O, da.
To je to. Guzica mi je ovoliko od sjedala. -Ajme.
Imate li veći? -Ne. -Ovaj je najveći?
Neću moći voziti. -Propustit ćeš naš dan. -Što da radim?
Budi manje debeo. Prilično je lako.
Pretilost je bolest. -Velika, debela bolest, zar ne?
Velika, debela, teška bolest.
Frustrirajuće jer si spreman nešto raditi.
Ali ne možeš ih raditi jer si jako debeo.
Žao mi je. Prilično si tužan. -Jesam. -Propustit ćeš to.
Prilično si smiješan, ali...
O, Bože.
Stvarno ne mogu izaći.
Ajme. -Karoserija od vas.
Možete li mi pomoći izaći? -Morat će rastaviti vozilo oko njega!
Morat će rastaviti vozilo kako bi mogao izaći.
Gule ga s njega poput ronilačkog odijela.
Bilo bi lakše da nacrtaju trkaći auto na njemu i poslije ga obrišu.
Hvala.
Ostavili su tvoje dostojanstvo u radionici, možeš ga otići podići.
Dok su se Hammond i njegovi suparnici pripremali za kvalifikacije,
shvatio sam da mogu napraviti nešto korisno za nas.
Odlučio sam se imenovati menadžerom tima.
Stvarno? -Da, ja sam praktički Toto Wolff.
Jedna stvar me pomalo brine. -Što? -James. Kvalifikacije su za 2 minute?
Da, za 2 minute. -James May još nije stigao.
Mora se požuriti ili neće stići na kvalifikacije. Takva su pravila, kompa.
Dođi na vrijeme i nemoj biti previše debeo.
Crosley je sad bio u pogonu.
I nisam bio daleko od staze.
Savršena promjena brzine.
O, ne. Nemoj to raditi.
Na stazi su počele kvalifikacije.
Obišao me s vanjske strane. -Kao menadžer tima
posao mi je bio bilježiti vremena mog vozača. Evo ga.
2.22. O, sranje!
Čekaj. Kako da...
Kako da pokrenem štopericu?
Ako je zaustavite, kako... Trebam drugu štopericu.
Prije nego sam imao priliku reći Hammondu da
nisam izmjerio vremena kruga, James je stigao.
Zakasnio je na kvalifikacije, ali je bio željan neke uloge.
Kao šef tima, dao sam mu je. Nemaju medicinsko vozilo.
Ako pretvoriš svoj auto u hitnu pomoć...
Ne bi li imalo više smisla da tvoj pretvorimo u hitnu pomoć?
Razmišljao sam o tome. Moj ima samo dva sjedala, ne stanu nosila.
U tvoj stanu sa stražnje strane. -U redu. -Bilo bi super da to napraviš.
Na sreću, netko tko nije bio majmun je bilježio vremena krugova
i ispalo je da sam se kvalificirao na 6. mjesto.
Ovo je nevjerojatna poslastica na
putovanju kojeg se nitko nikad nije sjetio. -Vidi tko je tu. -Bok, kompa.
Jesi li sredio auto? -Propustio si kvalifikacije. -Znam.
Šteta, bilo je jako zabavno. -Radovao sam se utrci. -Zabavi se.
Hoću. -To sam mogao biti ja. -Znam. Propuštaš to.
Zato što si predebeo.
Rekao je da je previsok.
Dok su se vozači pripremali za start, dao sam Hammondu
posljednje savjete za strategiju. -NEMOJ SE SUDARITI.
Puno hvala.
Eno ga!
Pretekao je nekoga.
Usredotoči se, Hammonde. Nemoj se sudariti.
Vozi svoju utrku.
Želim vidjeti mogu li zadržati četvrto mjesto.
O, ne. O, ne.
Što ako bude na 3. ili 5. mjestu kad prođe? -Dobro pitanje.
Da stavim upitnik?
Hajde. Mogu ga preteći!
Ja sam pravi vozač.
Važan dio Potpuno nesvjestan toga
Ovo je brzi zavoj.
Evo dolazi. -Je li to on? -O, sranje!
Mislim da bi mogao proći zavoj u 4. brzini.
Hammond je veselo nastavio dalje
potpuno nesvjestan da njegov auto iz kojeg curi pretvorio stazu u klizalište.
Netko je izletio.
Još je netko izletio. -Nažalost, njegov šef tima
nepotrebno je komplicirao upozoravajući ga.
Zašto si napisao "neka vrsta"? -Ne znamo što je to. -Napiši tekućina.
Ajme meni.
Neka vrsta tekućine curi iz tvog vozila. -Je li to on? -Ne.
Jesu li to crvena svjetla?
Hammond je izletio. Hammond je izletio. -Što?
Hammond je izletio. -Sranje.
O, Bože.
Dobro sam. Povrijedio sam nogu, ali trebam nekoga da me izvuče.
James je na putu.
Tko? -James. James je na putu.
Ma daj.
Čekaj.
Teško pali vruć.
Evo ga. -Drži se, Hammonde. -Držim se.
Nisi mrtav. -Nisam. U stvari, bolje mi je.
Nažalost, Hammondovo izlijevanje izazvalo je
toliki nered da je ostatak utrke otkazan.
Zato smo brzo pobjegli drugi put otkako smo došli u Poljsku.
Ali prije toga sam malo modificirao svoj auto.
Obojio sam naplatke u zelenu boju da budu više trkački, više kitnjasti.
Je li tvoj auto trebao biti više kitnjast?
Uživam u svom odrazu na tvojim kromiranim kotačima.
Uživaš to gledati? Izgleda poput katastrofe od Lego kocki.
Nešto što bih složio kad sam imao 8 godina.
Bilo je popodne toga dana.
Željeli smo stati i vidjeti Isusa prije nego dođemo do hotela udaljenog 145 km.
To neće biti problem za Richarda s njegovim 6-litrenim V8 motorom...
Ili za mene. Ali za Jamesa...
Danas je 21. lipnja, najduži dan.
Jamesu Mayu će se tako i činiti.
Izvještaj o stanju. Raste temperatura rashladne tekućine.
Još nije u opasnom području, ali mu se približava.
O, Bože, vrijeme je za kamione. Ne!
Sveca mu!
Bez ikakvih problema upravo smo stizali u Isusov vrt.
Ogroman je.
Isuse!
Hoće li nešto napraviti ako ubaciš 50 penija?
Upravo sam ga guglao.
Ovo je drugi najviši Isus na svijetu. -Genijalno. -U Indoneziji je viši.
To je sigurno depresivno. Je li ovaj napravljen prvi? Sigurno jest.
Ne bi sagradili drugi najveći. -Ne bi, ali nalazimo se u Poljskoj.
Bili smo u drugoj najvećoj šumi, drugoj najprometnijoj luci.
Vidi što sam još saznao. Donedavno imao je mobilni odašiljač na glavi.
I bilo je prigovora. -Zašto?
Zato što su ljudi gledali žestoku pornografiju
preko signala koji je dolazio s Isusove glave.
Bila je greška staviti internet na Isusovu glavu. -Nije dostojanstveno.
Postoje i vrata na Isusu. Tko bi rekao?
Vidi. -Jesu li to Isusova stražnja vrata?
Kad me netko idući put iznenadi i kažem, "Kriste, došao si mi na stražnja vrata!"
O tome ti pričam. Ovo su prave stvari koje radiš na putovanju.
Točno tako.
Osim ako si u 75 godina starom Crosleyju kojem se motor pregrijava.
Ovo je teritorij Hammondov. On voli te stare stvari prije i poslije rata
i kaže, "To je jedan od samo tri." Nisam jebeno iznenađen.
Sumnjam da je hladnjak zaštopan.
Dosta je smeđe to što izlazi.
Radovao sam se što ću vidjeti velikog Isusa.
Ali sad sam se jedino mogao koncentrirati na to da stignem
u hotel prije nego budem morao koristiti svoje starinske farove.
Još 100 km.
U ovoj nozi imam užasan grč sve do ovdje gore.
I guzica mi je potpuno utrnula.
Bože, završi ovo!
Kad sam napokon stigao u prenoćište, bio sam
toliko slomljen da sam odmah otišao spavati.
Otišao je u krevet. -Da. Međutim, nas dvojica
smo uživali u puno manje stresnom popodnevu.
Još smo imali energije da pozovemo mještane
i napravimo majmunariju dok smo pripiti.
Svi uhvatite za nešto gdje možete podići.
Tri, dva... Dovraga, to nije bilo teško. -Na drugu stranu.
Ondje. -Moja leđa. Isuse.
Moja leđa i moji prsti.
Ako ne pazimo ovo bi moglo zvučati kao pornić.
Idućeg jutra James nije bio zadovoljan
što je njegov auto bio smješten uza zid hotelskog restorana.
Jako smiješno, kreteni.
U redu.
Isuse.
Ova odgoda značila je da je kilometrima iza Richarda i mene.
Ovo je današnji plan.
Stat ćemo u Stalagu Luft III, gdje se dogodio Veliki bijeg.
Mali ručak i onda duga vožnja do Krakowa.
Otkako smo odlučili krenuti na ovo putovanje, James May je bio izvan sebe
zbog uzbuđenja što će posjetiti Stalag Luft III.
Čak je odjenuo majicu Veliki bijeg.
Ali sad je barem krenuo. -Oprostite.
Sranje.
I osjećao se jako jadno.
Izgleda da ovo nije grozan san, stvarno vozim Crosley po Istočnoj Europi.
Već sam u najvećoj brzini i to je to za sat vremena.
Pozitivno je bilo što nisam bio na užasavajućoj autocesti.
Negativno je bilo što su drugi željeli da jesam.
Dajem sve od sebe.
Kriste. Pretjče me. Sigurno si lud. Ne!
Krenuo je. Evo prolazi.
Evo još jedan.
Obojica me obilaze. O, moj Bože!
Ajme! Sad sam odgovoran.
Daleko ispred i ja sam imao malu dramu.
Kriste, to nije osa. Dovraga, što je to?
Ogromno je.
Izađi! Odlazi! -Odavde vidim da je ogromno!
Nevjerojatno je veliko. Izlazi.
Nakon što sam izbacio otrovnu jedrilicu, primijetio sam
da moj auto ima postavku za udobnost koju nisam uočio.
Imam gumb za overdrive!
Nevjerojatne vijesti iz Le-Seydea, Hammonde. Imam overdrive.
O, da! Dobro došli u overdrive.
Overdrive! Overdrive efektivno smanjuje buku dok ste na autocesti.
To je poput još jedne brzine. Vozim se 100 km/h
na malo preko 3000 okretaja. Uključim overdrive i padamo na 2400 okretaja.
To auto čini ekonomičnijim i tišim.
To je Stalag Luft III. Jedan kilometar.
Jamesu će stvarno biti srce slomljeno ako ovo propusti.
O, Bože...
Potpuno je mrtav. Kakav komad starog sranja.
Kako bih se sklonio s puta morao sam odgurati Crosley na gradilište.
Iako sam s njima zbog nekog razloga razgovarao na talijanskom...
Kaput? -Da. Posudili su mi multimetar
kako bih mogao provjeriti akumulator.
U redu. Akumulator je potpuno prazan.
Ne znam napon na izlazu iz alternatora. -Gomila smeća.
Dok se James mučio sa svojim autom kupljenim dok je bio pijan,
mi smo lutali na stvarnom mjestu u kojem je
u 2. svjetskom ratu 80 zatvorenika
iskopalo 110 metara dug tunel za bijeg
koji se nalazio ispod peći u jednoj kolibi.
Ta priča je ovjekovječena u jednom od najvećih filmova ikad snimljenih.
Veliki bijeg.
Vidimo se u Piccadillyju. -Scottov bar. -U redu.
To nije ta peć? -Vjerojatno jest.
Da. Vidi, vidi. Tunel je išao odavde do drveća.
Stvarni ljudi su zapravo iskopali tunel odavde.
Charles Bronson. -Ne, mislim na... -Gordon Jackson. -To su glumci.
Vidi ovo. Ovo su kolica za prijevoz stvari.
Ovo je stvar na koju je Charles Bronson zapeo. -To nije bio...
Vidi. Ovo su slike stvarnih ljudi.
James Garner, Steve McQueen,
Donald Pleasance. -Ponavljam, ovo je iz...
Vidi, prava fotografija tunela s Dickijem Attenboroughom.
Moramo razjasniti što su činjenice a što fikcija.
Puno toga iz filma se dogodilo, ali to nisu stvarne slike. -Vidi.
Gordon Jackson i Dickie Attenborough. -Nisu to snimali na taj dan.
Mislio sam da je najbolje da odvedem Jeremyja van
gdje spomenik označava Harryjevu rutu.
To je kodno ime tunela za bijeg.
Dovraga, ogroman je. -Da.
Zamisli puzati ručno izrađenim tunelom. I ovo je pijesak.
U bilo kojem trenutku... -Smrt u nekom obliku. -Nevjerojatno.
Zatim nam se pridružio vodič. Koliko duboko je bio Harry?
Između 8 i 9 metara. -Metara?
9 metara, otprilike visine drveta.
To je 30 stopa. -Zašto toliko duboko? -Postojao je razlog.
Logor su zvali logorom otpornim na bijeg jer su Nijemci
stavljali podzemne mikrofone oko logora kao bi uočili tunele.
Morali su ići dublje od njih. -Dublje od mikrofona.
Zapanjen sam. Ne mogu vjerovati koliko je dug
i sad ne mogu vjerovati na kojoj je bio dubini.
Počeli smo se pitati zašto su ga iskopali jer se čini
da je zatvorski logor bio sličniji kampu za odmor.
Ovo je bio bazen? -Da, to je taj. -Nema šanse da bih pobjegao! -Ni ja.
Ovdje je bilo hokejaško klizalište. -Što?
Iza onog drveća bilo je ogromno sportsko igralište.
Tijekom zime izgradili su ogroman hokejaški teren.
Imali su sportski teren, bazen... -Knjižnicu.
Knjižnicu. -Kazalište. -Što? -Kazalište.
Siguran si da ljudi nisu pokušavali tunelom ući unutra? -Jesam.
Vodič nam je pokazao na što je mislio kad je rekao kazalište.
Moj Bože! -Ne. -350 mjesta, orkestar, lože, pozornica, prostor iza kulise...
Je li bilo izgrađeno kao kazalište? -Tako je.
Mislio sam da je to bila šupa koju su koristili kao kazalište.
Nešto improvizirano. Dragi Bože.
Da sam se borio u ratu pustio bih da me uhvate.
Znate kako kažu, "Briga nas koliko je udoban logor, svejedno ćemo pobjeći."
To im je bila dužnost, morali su pobjeći. -I pobjegli su.
Nakon što smo se pozdravili... Stvarno fascinantno.
Puno hvala što si nam pojasnio neke stvari.
Bilo mi je zadovoljstvo. -Vratili smo se na put.
Bilo je nevjerojatno. U 10 najboljih
stvari koje sam vidio i mjesta gdje sam bio.
Ispada da se isplati otići na putovanja koje se nitko ranije nije sjetio.
I odaberete odgovarajući auto kao ja.
Nakon što sam propustio ratni logor barem sam vratio Crosleyja u pogon.
Počeo sam se pitati zašto sam se uopće trudio.
Jučer sam prešao 480 km.
Današnji raspored je još 480 km.
Preostalo je još 1770 km.
Četiri puta više od onoga što sam dosad prešao
s ovom bukom. Mislim da neću uspjeti.
O, Bože!
Ispred njega, uz jednostavan poljski ručak, Jeremy i ja raspravljali smo
koliko James kvari putovanje.
Propustio si Isusa, propustio si zatvorenički logor,
propustio si doručak. Propustio je ručak.
Propustit će sve dobre stvari. Ne možemo pričati o tome jer nije bio tamo.
Ne može se pridružiti našem razgovoru. To nije zabavno.
Krakow je bio udaljen više od 320 km
i nismo mogli čekati Jamesa te smo nastavili dalje.
Još jednom smo nastavili s našom novom omiljenom temom za razgovor.
Koji Jaguar je imao overdrive? -Mislim da ga je imao MK2.
Znam da ga je Triumph ugrađivao jer je Dolly Sprint imao overdrive. -Dobar dan.
Što? -Što?
James, to je varanje. Ne možeš sjesti u
rezervni auto i vući svoj auto na prikolici.
Imaš li trkaćeg konja, nećeš njime jahati
do Aintreea, odvest ćeš ga u prikolici.
Imaš li vrijedan starinski trkaći auto, odvest ćeš ga na stazu u prikolici.
To i ja radim. Vozim svoj vrijedni auto do idućeg odredišta.
Ne želim biti nepristojan, stari druže, ali uništavaš ovo.
Najviše me zanima koliko loš je morao Crosley biti da si sjeo u auto
na kojem piše Sise i pivo?
Dobro pitanje i pomno sam o tome razmišljao.
Odlučio sam... Mogu se nositi s tim.
Nakon duge vožnje, napokon smo stigli u Krakow.
Ispostavilo se da je to jedan od pravih europskih dragulja.
Vjerojatno jedno od najkultiviranijih mjesta na svijetu. -Da.
Ne bih želio ovdje doći s autom na kojem piše Sise i pivo. Zasigurno.
Umjetnost, glazba, arhitektura, sise i pivo.
Svjestan sam toga, hvala.
Molim te da me ona žena ne vidi.
Pretvarat ću se da češem lice jer duboko razmišljam.
Oduvijek smo imali dosta obožavatelja u Poljskoj.
Nadao sam se da je naša popularnost izblijedjela. Nažalost...
Bok.
Na sreću, uskoro smo mogli napustiti aute jer je Jeremy htio posjetiti
ono za što je on rekao da je najbolja stvar na svijetu.
Pozdrav. Možemo li dobiti 3 karte? -Da, naravno. -Evo ga, lijepo. -Hvala.
Nikad nisam bio u muzeju voštanih figura.
Ovo je bila savršena prilika da se Hammond
po prvi put upozna s voštanim figurama. -Tu je...
James, to je jako okrutno. Prestani. Ljudi koji ovo vode bit će povrijeđeni.
U redu, nije smiješno. -Ne, nije.
Tiska nešto ogromno.
Zasigurno gura veliki doručak.
Dragi Bože!
Nisam znao da je moguće stajati pod tim...
Ein Reich, Ein Volk... Skoro sam pao na leđa.
Zašto se nagnuo... -Nikad ga nisam vidio s takvog kravatom.
Inače je bio dobro odjeven.
Mislim da je namjerno loše napravljen.
Viđam genijalne stvari u Poljskoj.
Koji je to vrag? -Dragi Bože!
Znamo tko je to pošto nam pomaže znak na zidu.
Nakon što smo vidjeli sve ikone popa,
prešli smo u ono što smo mislili da je automobilističko područje.
Je li to tvoj kip? -Nije.
To si ti. -To je Sylvester Stallone. -Mislio sam da si to ti.
Pogodi tko je ovo.
George Lazen... Ne znam.
Je malo sutra!
Tko je to, dovraga?
Je li to Keira Knightley? -Mislim da je. -Nimalo joj ne sliči.
Volio bih vidjeti Keiru Knightley dok stoji pored toga.
Volio bih vidjeti pravu Keiru Knightley dok šeće Krakowom. Nitko je
ne bi tražio autogram. Rekli bi da to nije Keira. Nimalo joj ne sliči.
Nakon rasprave o nečemu što možda je ili nije zona Doctora Whoa,
ušli smo u područje velike misterije.
Jeziva šuma. -Neke dekoracije su nevjerojatne.
Sve je dobro osim voštanih figura. -James May!
Ryan Reynolds? -To je Paul Walker.
Zatim u sobi u kojoj je vjerojatno bio Elvis Presley...
Zaboga!
Nigel Mansell. To je on, zar ne? -Brkovi mu odgovaraju obrvama. To je on.
Zašto bi postavili Nigela Mansella? Zašto ne Lewisa Hamiltona?
Referenca je pomalo zastarjela. Blagoslovljen bio, ali... -Lando Norris.
George... Russell. Ovo me stvarno nervira.
James, ne mogu reći da nije dobar, to je pogrešna tema.
Zatim sam dobio ideju. Ukrast ću ga.
Ako ga odnesemo, morat će ga zamijeniti, zar ne? S Lewisom Hamiltonom.
Ovako ćemo. Imamo još puno kilometara do Slovenije i ti voziš grozan auto.
Ako bi imali ovo s nama... -Da? -Razvedrilo bi nas.
Svaki put kad bi bio potišten, ponekad bi se Sise i pivo loše ponašali,
pogledao bi u retrovizor i na mom suvozačkom mjestu...
Je netko tko sliči Nigelu Mansellu.
U redu. -Krenuli smo... -Ne.
On će pričati.
Oponašaj birminghamski naglasak. Ti si iz Birminghama.
Dosta mi je ovoga. Idemo se voziti van. -U redu, Nigele, izvest ćemo te van.
Hvala što ste me poveli, momci. Uživao sam u razgledaju muzeja.
Baš sam to želio vidjeti. Onaj u Londonu nije toliko dobar.
Idem se utrkivati popodne. Odjeven sam i spreman.
Moram paziti da glavom ne udarim u gredu. Kvragu, udario sam je.
Vidimo se kasnije, Paul Walkere, kompa.
Hodajte! Mrzim Harryja Pottera.
Baš je sranje.
Momci, čekajte me.
Dečki, možemo izaći ovuda.
Dođite. -To je bio nevjerojatan obilazak. Hvala što ste me poveli.
Ovo je vjerojatno nečija kuća. -Moguće. Bit će pomalo
iznenađeni kad budu vidjeli nas trojicu i Nigela Mansella.
Te večeri odsjeli smo u Krakowu,
što je značilo da sam imao vremena za osvetu mojim kolegama
zato što su mi stavili auto u restoran.
Spremni? U redu. -Divno. -Kamo idemo?
Ovuda. -Preko ceste. Divno. Svaka čast. Hvala.
Savršeno. Kroz vrt.
Idućeg jutra otišao sam po Crosley gdje
su ga Hammond i Clarkson ovaj put ostavili.
I zatim sam čekao njihovu reakciju na ono što sam im napravio.
Jebemti!
Kako da vozim s ovime?
Što?
Misliš da ti imaš problema?
Jutro. Da, znam. Jutro.
Čuje li se to s tvog auta?
Mislim da se čuje kad kočim. -Da, to je kočiono zvono.
Dobra sigurnosna značajka. -James May!
Povezao si mi sirenu s žmigavcima, gade!
Genijalno!
Kad stisnem gas čujem gajde.
Sviđaju ti se moji svijećnjaci, Nigele?
Sviđaju mi se, imam ih nekoliko u kupaonici.
Uskoro smo bili na autocesti na putu prema idućoj državi, Slovačkoj.
I odmah sam primijetio dvije stvari.
Prva: lice Nigela Mansella počelo se topiti. Ajme.
I druga...
James, zaboravio si svoj Crosley.
Nije iza tvog Sise i pivo auta. -Točno.
Zakvačio sam prikolicu za kombi prateće ekipe. -Što?
Kombinacija hot roda i dugačke prikolice sa skakutavim autom je posve smrtonosna.
Vozim rezervni auto. Rezervni auto je tu zbog te mogućnosti.
Rezervni auto je tu u slučaju da tvoj originalni auto eksplodira.
Ne zato što ti se ne sviđa. -Ne možeš usput mijenjati
pravila kako ti odgovara. -Čini se da jesam.
Iskreno, čak i bez prikolice moje iskustvo
s hot rodom nije se poboljšavalo.
Odakle da počnem? Pedala za gas je uz vrata
pa moram voziti bez desne cipele.
Pedala je jako oštra i zabija mi se u stopalo koje mi je utrnulo.
Ima volan veličine gumba.
Kad kočim snažno vuče udesno. Jako je vruć, bučan je
i to nije pravi hot rod. Ima usrani redni 6-cilindrični Jaguarov motor.
Trebao bi imati veliki V8 motor.
Ipak, za razliku od Crosleyja nije se stalno kvario.
Sranje.
Moramo stati. -Što?
To je para. Jako je vruće. -Miriše vruće.
Evo ga. -Poznaješ ovaj motor, zar ne? -Jako dobro ga poznajem.
Skuhali su glavu. James? -Da?
Napravio si grozan posao. -Nije gotovo. Razmislimo malo o tome.
Ja sam malo razmislio. Imamo rezervaciju za ručak u jako dobrom restoranu.
I nećemo tamo stići ako budemo gledali motor dok se hladi.
Kad smo to odlučili... -Sretno.
Hammond i ja vratili smo se na cestu.
Iskreno ne znam što će sad biti. Nitko do sada nije potrgao rezervni auto.
Mislim da ga trebamo dati Nigelu Mansellu da ga vozi.
Što kažeš, Nigele? -Zapravo mi se sviđa.
Mislim da je prilično smiješno što piše
Sise i pivo na vratima Forda s Jaguarovim motorom.
Isključujem overdrive.
O, Bože!
Richard, Nigel i ja pozdravili smo Poljsku
i prešli smo granicu u Slovačku.
Malo zanosi. Evo ga. Isuse! Ovo je komad smeća.
Bok. -Bože, to je žena.
Puno hvala. Ispričavam se zbog auta.
Ili sam u uvredljivom hot rodu s natpisom Sise i pivo na vratima
ili sve zadržavam u Crosleyju. Nikad nisam uprskao snimanje kao ovo.
Pola države dalje, Richard i ja počeli smo sažalijevati Jamesa.
Pošto smo dobri prijatelji, smislili smo plan kako bi ga razvedrili.
Evo dolazi.
Nema haubu. To je njegovo rješenje za hlađenje.
Patio je, zar ne? -Mislim da je.
May. -Pozdrav. -Vidimo da ti je vruće
i da si uznemiren i da si propustio još jedan ručak... -Da. -Ali ne brini
jer smo organizirali poslasticu za tebe.
Stare avione za razgledanje. -Da. Ono je MIG.
Hind helikopteri.
To nije poslastica. -Ne, bolje od toga. -Puno bolje. -Bolje od svega ovoga.
Organizirali smo utrku ubrzanja za tvoj Crosley.
Je li to šala? -Ne. Bit će ti jasno kad upoznaš suparnike.
Slijedi nas. -Da vidiš protiv koga se natječeš.
James, prvi suparnik na utrci ubrzanja. Tatra kamion kiper.
Ovo je dobar kamion, ali je težak. 18,5 tona.
Drugi suparnik je JCB traktor.
Ovaj teži 12,5 tona. -Snaga?
Nebitno, težak je i nije namijenjen za ubrzanja.
To je traktor. Zatim imamo ovo, Velorex 3-wheeler.
Izrađen je ranih 60-ih u bivšem Sovjetskom savezu,
za osobe s invaliditetom. -400 konja. -Ne, 12.
A tu je i tvoj posljednji suparnik u ovoj utrci ubrzanja.
Utrkuješ se protiv čovjeka. -Zove se Martin.
Možeš li izgledati veselo za ovo što smo napravili? -Ovo će te ponovno
razveseliti. Ovo je utrka ubrzanja koju možeš pobijediti sa Crosleyjem.
Uzbuđen sam. Pravi je sretnik što ima prijatelje poput nas.
Tri, dva, jedan!
Krenuli su.
Zašto ovo radim?
Vozilo za osobe s invaliditetom iz Sovjetskog saveza uzima vodstvo.
Hajde. JCB je dobro odmakao.
Pogledaj čovjeka! -Isuse. Hajde, auto, možeš ti to.
Evo trokolice.
Može li James pobijediti čovjeka? -Hajde!
Gadovi! -Ne može! -Nije ga pobijedio.
Ovo mu neće podići samopouzdanje kao što smo htjeli.
Popravi izraz lica.
Prijatelju. To je pomalo nepristojno.
Nije izgledao sretno kao što smo se nadali.
To ga nije razveselilo. -Nije.
Kako bih im zahvalio za utrku ubrzanja te noći sam
napravio još neke stvari na njihovim autima.
To su primijetili odmah ujutro.
Što?
Čuje li se to iz mog auta?
Pogledaj mu lice. -James? -Što govori?
To vi morate saznati.
Čekaj, Hammond. Je li netko od vas Slovak?
Da. -Možemo li te posuditi? -Naravno.
Ovaj momak je Slovak. -Pozdrav. Što govori?
Ja sam impotentan.
Važan? -Impotentan. Prevest ću vam.
Impotentan! -Da. -Govori, "Ja sam impotentan."
James May, ti si bolestan!
Moglo je biti i gore.
Iskreno, neću reći Jamesu, ali ovo mi se prilično sviđa.
Baš sliči na Zlicu.
Mogli smo krenuti prema jugu, ali odlučili smo
ostati još neko vrijeme u Slovačkoj iz jako dobrog razloga.
Danas se Audi Q7 pravi u Slovačkoj.
Kao i Q8. Kao i VW Touareg, Porsche Cayenne,
Porsche Cayenne coupe, Land Rover Defender, Land Rover Discovery,
Peugeot 208 i VW Up.
U Slovačkoj proizvode više auta po glavi stanovnika nego igdje drugdje u svijetu.
Proizvodnja auta je oduvijek bila u krvi ovog dijela Europe.
U predsovjetsko vrijeme Tatra je dizajnirala polubogove,
a bili su još bolji u aerodinamici.
Čak i pod stegom komunizma Škoda je radila zgodne sportske aute
i reli oružja koja su mogla dostići i pobijediti
dobro financirane suparnike sa Zapada.
A to su samo stvari za koje smo znali.
1957. kad je komunizam u Čehoslovačkoj bio na svom vrhuncu,
mala grupa Škodinih inženjera, njih šestero,
odlučili su napraviti auto za utrku na Le Mansu.
To je taj auto.
Iako je dizajniran kao trkaći stroj,
tako tijesno zapakiran da je imao izdignuće
na haubi za zamaknutu glavu motora.
Bez obzira na to, nevjerojatno je lijep.
Ima samo 1100 cm3 i proizvodni 91 KS,
ali cijeli auto je težak samo 580 kg.
Uz najveću brzinu od oko 200 km/h
u autu koji nije veći od moje kade.
Vrti se do 8500 okretaja.
Čak i ima dobro držanje.
Motor je naprijed, ali je mjenjač otraga.
Savršen raspored težine.
Imao je dok ja nisam ušao. To je malo promijenilo stvari.
Čini mi se da će volan otpasti.
Pogledajte.
To mi ne ulijeva povjerenje, ali zanemarit ćemo to.
Ovo je sama definicija sportskog auta.
Ovako nešto bi Ferrari trebao raditi ovih dana i Maserati i Alfa Romeo.
Jako mali, jako lagan, jako brz, agilan, mahnit autić.
Apsolutno ga obožavam.
Nažalost, do vremena kad je auto bio gotov Hladni rat je postao tako leden
da nikad nije otišao na Le Mans.
Napravljeno ih je samo dva.
U tom trenutku mislio sam dati Kapetanu Jadnom da ga provoza.
Ali onda sam shvatio da mu ovaj bolje pristaje.
Proizveo ga je još jedan češki proizvođač automobila, Praga,
zove se Bohema.
Teži manje od tone, kao trkaći auto, i pokreće ga motor iz Nissana GTR-a
ojačan na 720 KS.
Znači da može postići maksimalnu brzinu od 305 km/h,
a od 0-100 ubrzava za manje od 3 s.
Ovo je prava stvar za Jamesa Maya.
Ti bokca!
O, moj Bože!
Ima nevjerojatno upravljanje. Nema okrugli volan nego yoke.
Čak i na prilično uskoj stazi poput ove ne moram pomjerati ruke.
Očito ima ogromno ubrzanje.
Nisu išli na maksimalnu brzinu nego nisku težinu i okretnost.
I to zasigurno ima.
Predivan je, jednostavno je predivan.
Milijun funti.
Svejedno dobro izgleda. -Teško je to postići.
Mora izgledati djetinjasto i ludo... -Da. -Tako izgleda.
Ali izgleda ostvareno i dovršeno.
Česi su oduvijek bili dobri u tome. Morali su samo izdržati mali prekid:
2. svjetski rat, bombardiranje i život pod Sovjetima.
Što je to? -Jesu li to vrata? -To su vrata. -To je otvor.
U pravu si. -Moram priznati da je ovo impresivan češki inženjerski komad,
ali Slovaci sada imaju jedan bolji.
Leti. -Bome leti.
Nikad to nisam vidio.
Ovo je AirCar. Prvi leteći auto ikad koji je preletio između dva aerodroma
a ne da je odmah sletio na istu pistu.
Može letjeti na 2400 metara brzinom od 190 km/h,
a njegov tvorac, Stefan Klein, predviđa da će za godinu dana biti u prodaji.
To, jebote!
Auto je sletio. -Rijetko ostanem bez riječi, ali ostao sam bez riječi.
Otkako smo bili djeca govorili su da će postojati leteći auti. Neće!
Važno je napomenuti da to nije samo leteći auto, dovezao se dovde.
Došao je po cesti. -Došao je autocestom. -I onda je postao avion.
Nisam impresioniran, ne sviđa mi se. -Ne slažem se s letećim autima.
Uopće mi se ne sviđa. -Ne treba nam oboje. -O, ne, pogledaj mu lice.
Ajme, nemojte mu reći.
Zatim smo nastavili s našim putovanjem kojeg se nitko do sad nije sjetio...
Išli smo južno prema Mađarskoj.
Dok je James gunđao kao Nigel Mansell u dobrim starim danima.
Volan je i dalje premalen. Papučica gasa i dalje zapinje za vrata
i previsoko je od poda, kočnice i dalje jako vuku udesno.
Hammond govori: "Izgorio sam na suncu."
A Jeremy govori: "Nisam siguran da mi klima radi ispravno."
Oni nemaju pojma.
Kad smo došli u Mađarsku od g. Wilmana smo dobili poruku da se javimo ovdje.
Ovo mi izgleda na utrkivanje po travnatoj stazi.
Ljepljivo je. -To je seoski sajam. Morat ćemo izvesti Morrisov ples.
Dobio sam poruku od g. Wilmana.
Što kaže? -Trebam naočale, čekaj.
Bit ćemo suci na utrci terijera. "-Redom ćete se utrkivati
po stazi koju sam pripremio." -To je vjerojatno to. -Da.
"Pobjednik je onaj kojeg najmanje puta pogode." -Što? -Pogode.
Pogode s čim?
Mađarska je poznata po rubikovoj kocki i gulašu. To svi znaju.
Ono što svi ne znaju je da iz ove države dolaze neki od najboljih strijelaca.
Došli smo na streličarsku akademiju koji vodi ovaj momak.
Ne čini se jako oštro. -Mislite da će ovo proći u auto?
Moglo bi. -Postojao je samo jedan način da saznamo.
Pronaći volontera i obaviti testiranje.
Momci, čujem da imate posao za mene. Evo me. Spreman za dužnost.
Pomjeri ruku, Nigele. -Evo ga, stavit ću je u krilo. Bez glupiranja.
Idemo. -Samo ćeš ispucati...
Mislim da strijela neće proći ovuda.
Ali ako promaše to... -Točno.
Ući će unutra. -Znam. -U redu.
Što ako se odbije i pogodi me u oko?
Dragi Bože!
To je bilo kad si ti pucao. -To je pomalo zabrinjavajuće.
Sranje. -Momci, pogodila me strijela u glavu.
Oni su prilično dobri. -Ono što želim reći je
da je James May s udaljenosti od 6 metara promašio metu.
I to je bila nepokretna meta. -Da, ali... -Mi ćemo se voziti.
Da stvari budu još gore, još jedna poruka je stigla od g. Wilmana.
"Strijelci će vas gađati dok jašu konje."
Mi ćemo se kretati kao mete, a oni će se kretati na konjima. -Da.
Na životinji koja se plaši papirnatih vrećica, vjetra, kiše, sunca,
šljunka, kvaka na vratima... -Vrećica čipsa. -Pasa.
Jašeš i taman nanišaniš metu, a konj kihne, pomjeri se i slično.
Strijela u lice. -Pogledaj. -Znam. -Svjestan sam toga.
Na stazi g. Wilmana stvari su počele izgledati kao u Igri prijestolja.
Nakon duge rasprave između Hammonda i mene, odlučeno je da James ide prvi.
Za tri, dva, jedan, kreni!
Jamesova taktika je bila da ide polako.
Zato što nije imao izbora. -Stiže konjanik.
Čuo sam to.
I to.
Bože, to je stvarno strašno.
Prestanite!
James May je postao dikobraz.
Bože, daj da pređem cilj.
Ajme meni.
1, 2, 3, 4, 5. -6.
7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14.
Tvoj rezultat, James, je 14 i živ si.
Hammond je bio idući. 3, 2, 1, zbogom.
Za razliku od Jamesa mogao je birati brzinu.
Diže prašinu. Nada se da će biti nevidljiv u oblaku prašine.
O, Bože! Pucaju ravno u...
Bože na nebesima!
To mi se nije svidjelo. -Iako su neke strijele zabile u metu...
Hammondova upotreba brzine i snage čini se da je djelovala.
Samo jedna s ove strane. Razočaravajuće. -Polomila se.
Ima ih samo sedam. -4. -5, 6, 7.
Ali onda...
Čekaj malo. -Jedna od tvojih meta je otpala. -Varaš.
Koliko je bilo? 7? -Da, plus tih 3 je 10.
Ispala mu je meta prije cilja i još dobije 4 za kaznu što znači 14
i onda smo izjednačeni. -Jesu li to međunarodna pravila? -Da.
Ne možete mi nasumično dati... -I ja se slažem, samo da znaš.
Evo ga, trojica naspram jednoga. -Ne možete miješati
Nigela u ovo. -Umiješan je. -Moraš imati manje od 14.
J. Clarksone, jesi li spreman? -Nisam sretan, ali sam spreman.
3, 2, 1, kreni!
Možda su bili ometeni čistom ljepotom mog auta... Kriste!
Strijelci su ispalili više strijela u karoseriju nego u mete.
To je bilo u vjetrobran.
Neka prestane! Iako je ovo značilo pobjedu,
tim Le-Seyde je platio visoku cijenu.
Otpala je glava Nigelu Mansellu!
Pogledajte što ste napravili.
Pogodili su me strijelom u obraz. I sad mi je otpala glava.
Možemo li zbrojiti tvoje pogotke? -1, 2, 3.
6. Ti si pobijedio. -Ja sam preživio. Nigel je ostao bez glave.
I moji svijećnjaci su uništeni. To je rečenica koju nitko prije nije izrekao.
Idućeg jutra smo isključili mobitele kako nam g. Wilman
ne bi mogao slati poruke te smo se uputili u finalnu državu.
Sloveniju.
Popravio sam lustere, ali najvažnije,
kirurški sam ponovno spojio Nigelovu glavu.
Vi, momci, imate život. Moram priznati.
Za to vrijeme, James u hot rodu je opet počeo kukati.
Bože, što ga mrzim! Bučan je, ružan je,
smrdi. Uvrijedio sam žene posvuda.
Moram reći, iako je imao veliku konkurenciju,
ovo je najgori auto koji sam ikad vozio na televiziji. Zapravo, u životu.
Čak nije ni brz.
Najveći broj koji sam vidio na tom brzinomjeru je 112 km/h,
a znam da je to samo oko 103 km/h. To je to.
Uskoro smo stigli u Sloveniju gdje nas je odmah omeo krajolik.
Isuse! Ovo je spektakularno.
Ti bokca!
Uskoro smo spoznali da ove planine nisu samo lijepe.
Mogu biti i korisne. Korisne u tome da saznamo je li Jamesov hot rod
spor kao što tvrdi.
Koliko si brzo išao s hot rodom dok si ga vozio?
Možda 105 km/h. -105 km/h. U redu.
Da vidimo što može postići u rukama stručnjaka.
Evo ga dolazi. -Da vidimo kako pas lovi zeca. Što se ovdje događa?
Postoji samo jedna osoba za ovaj posao, a to sam ja sa strijelom u licu.
Spreman sam. Sad u svom vozilu imate svjetskog prvaka.
Nigele, imaš redni šestak, ali da bi dobio malo više snage
dodali smo malo gravitacije.
105 km/h za pobijediti u jednoj vožnji.
Znat ćemo koliko si vozio zato što je ondje ekran koji očitava brzinu.
Ne brini, rasturit ću taj brzinski senzor. Samo gledajte
kako se kontrolira ovaj auto. -Spreman, Nige? -Spreman.
3, 2, 1, kreni!
Krenuo je. -Vidimo se, momci!
Nigel! -Idi desno!
Iako je udarac Nigelu skinuo kosu s glave,
uspio je povratiti kontrolu.
I rasturio je Jamesov brzinski rekord.
Ali nažalost, hot rod je bio gotov.
Nisam vidio ovako oštećen auto otkako se James odvezao u tunel.
To je... -Prilično je slupan.
Nigele, vozio si 143,5 km/h. Oko 40 km/h brže od mene.
Briga me, dajem otkaz. Mrzim ovaj auto, neudoban je. Nema dostojanstva u ovome.
Radio je s nama samo oko 3 dana.
Ljudi će reći: "Sjećate se kad je Mansell bio s njima. Nije dugo izdržao."
Trebali bi se ispričati vlasnicima skijališta.
Ispričavamo se zbog toga. -Oprostite.
Vratili smo se na put pomalo tužni što je Nigel dao otkaz.
Pozitivno je bilo što smo bili udaljeni samo
oko 100 km od cilja na Bledskom jezeru.
A naš kolega se ponovno smiješio.
Pozdrav još jednom, stari prijatelju. Jako mi je drago što sam opet s tobom.
Nadam se da nisam rekao ništa loše o tebi. Ako jesam, nisam tako mislio.
Čekajte.
Nemoj stati. -Osjećajući da bi stari nitkov mogao
ponavljati svoje stare trikove, Jeremy i ja smo otišli.
Zapljuskivanje Crosleyja. Upravo se događa. Evo ga. Bok.
Jako želim stići do Bledskog jezera prije mraka
zato što sam čuo da je nevjerojatno predivno,
a s obzirom na ono što smo već danas vidjeli, očekivanja su visoka.
Prolazili smo kilometrima svileno glatkih puteva,
uživajući u kulisi filma Moje pjesme, moji snovi.
Dok je sunce zalazilo, konačno smo stigli na naše odredište.
O, moj Gospode!
Ovo je ispunilo očekivanja. -Bome da.
Da si to naslikao i pokazao nekome, rekli bi da si pretjerao.
"Ne možeš imati dvije crkve, jednu na otoku a drugu ondje.
Zatim i dvorac na stijeni. Nigdje na svijetu tako ne izgleda." Ali sve je tu.
Nevjerojatno je.
Sviđa mi se boja vode s otopljenog ledenjaka.
Ovo je stvarno predivan krajolik.
Mogli bismo ovdje čekati Jamesa
ili bi mogli naći bar ili restoran.
S pogledom... -Koji gleda na to i popiti pivo.
Draža mi je ta opcija jer kao tim,
66,6% nas će uživati u pivu gledajući ovo.
Nažalost, kapetan Spori je stigao tek kad je pao mrak.
Pojelo je pola svinje, ali imalo je samo tri noge.
Prijatelju! -Dobro večer. -Svi smo došli!
Dobro došao. Drago mi je što te vidim. -Stigao si. -Jesam.
Obavili smo posao. Učinili smo nešto. -Dobro smo prošli. Osvojili smo ga.
Jedini nedostatak je, oprosti što ti to moram reći,
pogled na Bledsko jezero je nevjerojatan.
Riječ pogled ga ne opisuje. Više kao gozba...
Rekao je da njegove oči imaju lošu probavu. -Nisu mogle konzumirati više.
Sviđa mi se jezero, ali nema boljeg od ovoga. Šteta što si to propustio.
Vidjet ću ujutro.
Imamo problemčić. Dobili smo poruku. -G. Wilman? -Da.
Avion polijeće sutra ujutro u 8 sati.
S tvojim autom to je oko dva i pol sata vožnje.
Morate doći sat vremena prije prijave na let.
Razradili smo ovo. -Jeste li?
Više nema pogleda. -Moraš krenuti u pola pet.
Stvarno? -Tu stvari postaju nezgodne.
Propustio si ga večeras. -Da. -Zato što je mrak. -Tako je.
Propustit ćeš ga ujutro zato što je još mračnije. -Onda idem u krevet.
I to je šteta jer smo jeli jako ukusne špagete bolonjez.
U redu je, vidimo se ujutro. -Vidimo se na aerodromu.
Ništa nećeš vidjeti, bit će mračno.
Želim se podsjetiti na to prije nego odemo.
Idućeg jutra sam krenuo prije nego je sunce izašlo.
Hajde, metalni gade. Čak imam i svoju Crosley majicu. Idemo.
Zapravo sam ustao ranije nego sam trebao.
Zato što sam želio ostaviti poklon za samodopadnu braću koja je
vidjela sve na ovom putovanju dok ja nisam vidio ništa.
To je sigurno May napravio. -Ovo je nešto novo.
To je stvarno...
I kod mene je isto napravio. -Što? -I kod mene je to napravio.
Baš je zao.
Također je idiot. Imam dvije rezervne gume na prednjim blatobranima.
I ja imam rezervni kotač. Ovo je kamionet, trebao bi ga imati. -Kvragu!
Lažni su. -Što? -Nema kotača u njima.
Tvoji kotači? -Pogledaj.
Kao i tvoje ispušne grane, nema ni kotača. -Gdje je tvoj rezervni kotač?
Nemam ga.
Gdje ih je onda stavio? Nemamo vremena za ovo.
Zatim smo ih pronašli.
O, moj Bože.
Još gore je što su motorni čamci zabranjeni na Bledskom jezeru
i da bismo vratili svoje kotače morali smo
upravljati nečime što se zove veslački čamac.
Jebemti!
Kao u knjizi Lastavice i amazonke samo što je sranje. -U redu.
Okrenut sam u pogrešnu stranu. Trebam upute, Hammonde. -Da.
Desna ruka dolje. Ne znam, okrenut sam u drugu stranu.
Lijeva ruka malo dolje. -Što?
Gledatelji, dobro došli natrag.
Mislim da ću uspjeti ako ništa ne pođe po zlu s ovim lijepim autom.
I želim vas podsjetiti da sam u vodstvu.
724 cm3, 75 godina starosti
i evo me, pobjeđujem.
Sranje. Otišao sam u plivačko područje.
Nakon što sam iskrcao Hammonda u drugi čamac,
na kraju smo stigli na pristanište s našim kotačima.
Izgubili smo 45 minuta. -Svjestan sam toga.
Nemoj, ne mogu ga tako držati.
Kočim, zanosim se, krivudam. Hvala.
Ovo je baš dobar auto.
Na našu sreću, kotači plutaju i nakon još malo rasprave...
Ne! -Napokon smo ponovno bili na cesti.
Gajde. Trebam ozbiljnu brzinu. 6-litreni V8, on će me tamo odvesti.
Prvi posao: uhvati Jamesa Maya i izguraj ga s ceste.
Drugi posao: stigni na let.
Temperatura je konstantna, svi pritisci su dobri.
Ovom autu je preostao samo jedan posao.
Nakon toliko godina na zemlji, samo me mora odvesti do zračne luke. To je sve.
Poslušajte ovo. Čista snaga. To!
U lovu sam.
Ispred mene bio je Crosleyjev najveći neprijatelj,
brežuljak.
O, Bože! Usporio sam na 24 km/h.
Hajde!
Zarolaj ga.
Vučem ga kroz zavoje.
Vidi što sam ja našao.
Hajde!
Oprosti, prijatelju. Moram to napraviti.
James May je propustio vidjeti velikog Isusa, propustio je zatvorenički logor,
propustio je svaki ručak i večeru na putovanju i sad će zakasniti na avion.
A zatim koji kilometar dalje...
Ajme meni.
Svijetli mi upozorenje za ulje, temperaturu, sva svjetla su upaljena.
Pregrijava mi se motor.
Oprosti? -Pale mi se svakakva svjetla. Moram stati.
Ajme.
I ostao je samo jedan.
Imaš nekih problema?
Ne bih se trebao radovati, ali...
O, Bože!
Mislim da je problem u... Ne mislim, znam u čemu je problem.
Električni ventilator nije radio.
Ispostavilo se da je aerodrom udaljen samo nekoliko kilometara
od mjesta gdje se Hammondov auto pokvario. Evo aerodroma.
Pojest ću njihov ručak, popiti ću njihovo piće
i rastegnut ću se preko njihovih sjedala.
Međutim, avion g. Wilmana nije ono što sam očekivao.
To je... Isuse! I očito je već počeo rulati pistom.
O, sranje! Vidi, utovarna rampa je spuštena.
Rampa je spuštena!
Puno mlaznog potiska. Puno mlaznog potiska!
Gore sam!
Opet sam dolje.
Prebacujem u drugu.
Hajde! Stražnji kotači.
Isuse!
Ajme meni!
Sveca ti! Sigurno se šališ?
Hajde, auto. Da, da, da.
Hajde!
Bježi mi.
Prolazim!
Gade!
Ovo je bilo pomalo kasno.
Moram uspjeti ovaj put.
Ne, brisači. Zaboga.
Evo dolazi. -Evo dolazi.
Ne mogu to napraviti. Upucaj me! Upucaj me!
Hajde!
Evo dolazim.
To!
Ugasio se?
Ne mogu ga upaliti.
Uđi, James. -Neće krenuti. -Ne možemo tako poletjeti.
O, Isuse. Hajde, auto, možeš ti to.
Hajde, James! -Dobro je što je pista duga 42 km.
Jako mi je drago zbog toga. -Duža je od one iz Brzih i žestokih. -Puno duža.
Zanosim se. Zanosim se.
To! -O, moj Bože!
James May se ukrcao na avion! -Dobro došao. -Hvala.
Uspjeli smo! -Svi smo uspjeli! -Učinili smo nešto. -To je bilo izvanredno.
O, Bože, znam što... Ušli smo na avion koji je upravo sletio.
Dobio sam poruku. -Što? -Od g. Wilmana.
Piše: "Jeste li za kavu? Nalazim se kod prijave za let."
Ondje je, zar ne? -Ondje.
Ovo što smo učinili nema veze s putovanjem? -Nema.
S tim groznim razočarenjem vrijeme je za kraj.
Hvala vam što ste nas gledali. Vidjet ćemo se idući put.
Netko će biti ljut. -Da.
Preveo: x200sx
BTC: 1CiXKvoK6nA6eoRkVcA17gV7W4XLU3FPro ETH: 0x03032fc11360fDA899866Af15d53d2C78d6b4730