Hallo, seere, dere er med på en bilferge i Østersjøen
rett utenfor kysten av Polen.
Og grunnen til at vi er her, er at vi skal på en biltur
ingen har vurdert å ta før.
Grunnen til at vi skal på en biltur
ingen har vurdert å ta før,
i disse tider, er at det er veldig vanskelig
å ta en biltur noen har vurdert å ta før.
Ja, hvis du tenker på alle stedene vi har vært de siste årene,
steder som var stabile da vi var der,
som ikke er det lenger.
Mosambik, Syria, Irak,
Burma, Ukraina, Russland.
Vi kunne ikke dra tilbake.
Eller av andre grunner: Argentina.
-Nei. -Eller Tyrkia.
Hvorfor kan vi ikke dra dit?
Vi er utestengt.
-Hva? -Ja.
Men det er ikke bare stedene vi har vært
at det er et problem.
Nei, helt riktig.
I denne episoden tenkte vi: "Vi kjører gjennom Sahara."
Kan ikke, for mye terrorisme.
Så sa vi:
"La oss følge i fotsporene
"til Lawrence av Arabia og krysse Sinai."
Kan ikke. For mye terrorisme.
Vi ville dra fra Bangladesh til Mount Everest.
Vi kan ikke.
Hvorfor ikke?
-Hadde måttet krysse India. -Er det et problem?
-Ja, jeg er utestengt derfra. -Ja. Han er det.
Uansett, på grunn av alt det
befinner vi oss her, på en ferge i Østersjøen.
Ja, for vi er i ferd med å ta en 2250 km lang kjøretur
fra... Vi har kartet her, faktisk. Jeg skal fiske det fram.
Fra Gdańsk, som er her oppe ved Østersjøen.
Og så drar vi helt ned hit til Bled i Slovenia.
Ingen har gjort det før.
Gdańsk til Bled.
Og da vi hadde bestemt oss for en biltur ingen hadde tatt før,
kom Mr. Wilman og sa:
"Ok, men dere må gjøre det i biler
"som ingen har brukt på biltur før."
Og på den fronten er jeg vinneren.
Det er du ikke.
THE GRAND TOUR PRESENTERER
Jeg var den første som kjørte av ferga...
...i denne.
En pickup med sammenleggbart tak.
Ja, jeg vet det.
En kabriolet-pickup høres litt ut som et skuddsikkert kjøkkenhåndkle.
Hvorfor kombinere de to tingene?
Men det er det dette handler om.
Unikt.
Har ikke blitt gjort.
Det var nå Cruella de Vil ankom.
Hva?
Dette er den mest upassende biltur-bilen noensinne.
Jeg gir dere Mitsuoka Le-Seyde.
Det mest upassende som har blitt laget.
Nei, du sier det.
Den er faktisk genial,
for det Mitsuoka gjorde, var
å ta motoren fra en Nissan Silvia fra 1990,
en ordinær toseters japansk sedan,
og girkassa og interiøret og alt det elektriske.
Beholdt det som det var, og la til dette ekstravagante karosseriet.
Ja, det Mitsuoka gjorde, var å ta syre, og dette var resultatet.
For det første...
-Ja. -Hjul.
Ja.
De bak er skjult, og de...
Du styrer bilen foran deg.
-Ja. -Se på den.
Ja, det er mekanisk uvanlig.
Disse hjulene er tre fot foran der de bør være.
Ja.
Det er andre ting. Se på hornene.
-Se på dem. Vil du høre dem? -Fungerer de?
Å ja.
-Tror ikke jeg vil. -Klar?
Ser ut som noe fra oppå et tog.
-Klar? -Ja.
Er det alt?
Hvor mange slike ble laget?
-Flere hundre. -Det er for mange.
Jeg tror han har laget 500 av dem.
Denne skulle se ut som en Mercedes SSK.
Men den gjør ikke det.
Denne ser mer ut som en Mercedes SSK enn den.
-Jeg er uenig. -Skipet ser mer ut som en Mercedes SSK.
-Se. De er fantastiske. -Feil.
Kan vi bare gå videre til din bil?
Ren briljans.
-Jeg elsker... -En SSR. Jeg vet hva det er.
Det er det.
Jeg har aldri kjørt en. Tror ingen har det.
Nei, ingen har det.
Ideen var en toseters pickup-kabriolet.
-Ja. -Elektrisk tak.
-Taket går... -Inn der. Ja.
Så det er ikke en veldig bra pickup.
Ikke en veldig bra pickup,
men den er veldig dårlig som sportsbil-kabriolet.
Ja. Tung?
Å ja, rundt to tonn.
-Den er... -Ja.
Den er helt ufyselig, hva?
Nei, den er strålende. Elsker den.
Så spekulerte vi på hva James ville bruke.
-Han hater å bli kalt treg. -Jeg vet det.
Jeg tror han vil være i noe litt elegant.
Og jeg... Noe som...
Lamborghini LP 550 Balboni Special, tohjulstrekk,
-men klar for race. -Jeg vet det.
Nettopp.
HAVN GDAŃSK
Så viste det seg at vi tok helt feil.
Jeg aner ikke hva det er.
-Hvor langt unna er han? -Godt spørsmål.
Hva er det?
-Jeg vet ikke hva det er. -Aner ikke.
Kommer du fra sirkuset?
Hva er det, James?
-Jeg ser det står "Crosley" på den, men... -Se!
Jeg beklager dette,
men det er en dyrebar bil, og det begynte å regne.
Jeg tar på taket, opp som en MX-5, et par sekunder.
Kan gjøres i fart.
Det er en Crosley CC kabriolet fra 1947.
Jeg skal fortelle bilens historie.
-Fascinerende. -Føler du skal det.
På 1930-tallet
var det en mann i USA som het Powel Crosley jr.
Han tjente en formue på husholdningsapparater.
Han var den første som lagde et kjøleskap med hyller i døra.
Noe vi alle tar for gitt nå.
Og han så seg omkring, og han så at
alle i USA kjørte svære biler,
og han tenkte at det var latterlig,
og bestemte seg for å bruke formuen på å lage små biler.
Han skal ha sagt:
"Skal man krysse en elv, trengs ikke et slagskip."
CROSLEY EN FIN BIL
Han bestemte seg for å selge biler
i butikken ved siden av husholdningsartiklene,
og det er derfor den bare er 120 cm bred.
For den må gå gjennom døra til en butikk.
Godt tenkt, faktisk, fra Crosleys side.
Han var et geni.
Men jeg har produsert
større og mer attraktive buser enn dette.
Hva er motoren?
Det er en firesylindret 724-kubikks motor,
som utvikler...
...26,5 hestekrefter.
-Tjueseks... -Nei, vent.
-Hvor gammel er denne? -1947.
Så noen og sytti år.
Vi må anta at de fleste av de... 12?
-Fjorten. Maks. -Fjorten?
Nå vil mange av de hestene ha dødd.
James, hørte du ordene:
"Biltur på 2250 km"?
Og du har... Hvis du er heldig, 14 hestekrefter.
Hva betalte du for den?
Det er en egen historie,
for den var på en velkjent bilauksjons-nettside.
Jeg så på den, og det var siste kvelden,
og budet lå på 400 pund.
Så jeg bød 450 pund.
Så dro jeg og drakk litt vin.
Og kom tilbake senere, og... Hadde gått litt opp.
Og det var...
-Hva betalte du? -Elleve tusen pund.
Elleve tusen pund for den?
Kjøpte den mens jeg var full.
Hvis du dro...
Ok, det skal du ha. Godt poeng.
Jeg fikk min Mitsuoka Le-Seyde
for bare 11 500 pund.
-Det er en ordentlig bil. -Nei.
Du betalte 11 500 for en dårlig kledd gammel Nissan.
-Hvor mye kostet denne? -Ja, absolutt.
Nettopp.
Hvor mye?
Den kostet 18 500 pund.
Hva?
Atten... Jeg har alltid ønsket en.
-Det er en kabriolet-pickup. -Jeg vet det.
Som en fartsdump på en rullebane.
Den er helt ubrukelig.
-Det er... -Kom igjen, la oss...
Du tror ikke...
Jo, det gjør jeg.
Mr. Wilman er morsom.
Ja, det er en reservebil.
La meg være ærlig. Den er enda mer upassende enn våre biler.
Den er designet for å klare en kilometer.
Det er en hot-rod, er det ikke?
PUPPER OG ØL
-Se hva det står. -Å nei. Se.
Det...
Det er en undergang, er det ikke? Det er slutten.
Ønsker du å kjøre en bil som det står "pupper og øl" på siden av?
Absolutt ikke.
Vi ber til Gud om at bilene våre ikke svikter oss,
og kjører mot havneutgangen for å starte vår enorme reise.
Ja.
2250 kilometers reise som begynner nå fra Gdańsk til Bled.
Jeg har krasjet.
James, vi har kjørt seks meter.
Da vi var i Skandinavia,
-klarte du en dag før du hadde en ulykke. -Ja.
Vent.
Er dette en del av bilen din?
Nei, det er ikke fra bilen.
Ja.
Hva er dette?
-Du har ødelagt bommen hans. -Du krasjet i bommen.
Ødelagt bommen.
-Han har ringt politiet, -Han har ringt politiet.
Vi tenkte det var best å stikke før purken kom.
Den er varm.
Men før vi kunne gjøre det,
insisterte James på å starte vindusviskerne sine.
Er dere klare?
Hva med den?
Det er som en basstromme og en skarptromme.
Nå som James kunne se hvor han skulle...
...forlot vi den nest største havna i Østersjøen
og dro mot Gdańsk.
Som er kjent over hele verden
som fødestedet til Lech Wałęsas Solidaritet-bevegelse,
en bevegelse som bidro til å felle kommunismen
og få slutt på den kalde krigen.
Her skjedde ting som ga gjenlyd i hele den kommunistiske verden,
og spesielt i Øst-Europa.
Etter å ha sett nyheter fra den perioden,
antok vi at bysenteret ville være i svart-hvitt,
og litt som Hull.
Men da vi kom dit, hadde sola dukket opp.
Og det var slett ikke slik.
Det er utrolig.
Det er en veldig vakker by.
God morgen, folkens.
Se på dette.
Hvis jeg hadde en Nissan Silvia, ville ingen ha brydd seg.
Men siden den har deler av Liberaces bad festet på seg,
tar alle bilde av den og er veldig glade.
Ja, se, folk smiler, de ser.
Det er ingen tvil om at vi bringer glede.
Det er...
Men når tivoliet kommer til byen, stønner du vel ikke?
Syklene dine blir stjålet.
Ellers er det gode nyheter. Lystig og morsomt.
Etter å ha hjulpet kollegaen vår gjennom en veldig trang passasje...
Det går bra.
Det går bra. Ikke bli revet med.
Veldig morsomt. Fortsett.
-Ja. -Fortsett. Du klarer det.
Han klarte det! Bra jobbet!
...dro vi ut av byen...
...og ut på motorveien.
Dette er den bestemte lyden fra en Nissan firesylinder.
Og dette var den enda mer bestemte lyden
fra en 75 år gammel Crosley.
Herregud, det er elendig.
James May, gir du full gass?
Ja. Seksti kilometer i timen.
Herregud.
Trettini.
Herregud, en enorm lastebil bak meg.
Nei!
Å, faen!
Den holdt på å hvelve.
Vi så at kollegaen vår var i fare,
så vi bestemte oss for å forlate ham.
Ha det, James.
Ja. 2250 km igjen gjennom fire land.
POLEN - SLOVAKIA - UNGARN - SLOVENIA
Vi skal dra bak det som ble kalt jernteppet.
Og som fortsatt kan være det innen vi er ferdige.
Vår første stopp var på en racerbane
300 km fra byen Poznań.
Som betydde at vi hadde god tid til å diskutere bilene våre.
Jeremy, spørsmål mens vi cruiser.
Den skal etterligne Mercedes SSK, ikke sant?
Ja.
Var ikke herr A. Hitler fan av Mercedes SSK?
Nei, for SSK var fra tidlig 30-tall da Hitler var korporal.
Og korporaler hadde ikke råd til en SSK.
Betyr ikke at han ikke var fan.
Så du kjører en lite overbevisende
plastkopi av en bil Hitler elsket.
Nei.
Jeg gjør ikke det.
Kan du tenke deg hvordan det er i Crosleyen?
Jeg tror faktisk ikke jeg kan det.
Her kommer dragsuget.
Dette er galskap.
724 kubikk.
Hvor fikk han den ideen fra?
Hva var galt med én liter?
Jøss.
Mange kilometer foran hadde vi forlatt motorveien...
...og kjørte gjennom det reiseguider sier
er Polens nest største skog.
Tenk på det, Hammond, på bare én dag har vi sett Gdańsk,
den nest travleste havna i Østersjøen.
Og nå er vi i Polens nest største skog.
Ja. Det er utrolig. Og jeg elsker nest størst eller best.
Første er lett, gjør det større eller bedre, men nest,
du kan ikke bli bedre enn første, men tredje.
Det krever presisjon. Det er best.
Etter å ha kommet ut fra trærne,
ankom vi Poznań racerbane.
Mr. Wilman booket oss inn for å ta del i litt lokal racing.
Som er flott, for vi er som ambassadører.
Dette er kulturell utveksling.
Uten kultur eller noe å utveksle.
Det var en imponerende bane med alle moderne bekvemmeligheter.
FILTRE - SØPPEL
Men den virkelige godbiten ventet på oss i depotstoppene.
Jeg vet hva dette er.
-Det er racerbiler. -Jeg vet det. Formula Easter.
-Det er bare bak jernteppet. -Husker du... Nettopp.
Dette er Sovjetunionens svar på Formel 1.
Gjennom hele 70- og 80-tallet,
da jernteppet var trukket godt for,
pleide Formula Easter-lag fra sovjetblokk-landene
å konkurrere mot hverandre...
...med mye lidenskap og mot, men veldig få ressurser.
Kraften kom fra trimmede 1,3 liters Lada-motorer.
Suspensjonen, fra østtyske minivaner.
Styrestengene startet livet i Trabanter...
...og et sett med dekk måtte vare en hel sesong.
Det polske laget var så økonomisk presset at motorsport-fan og medpolakk
pave Johannes Paul II måtte kjøpe hjelmene deres.
Men til tross for denne reparasjonen og gjenbruken
var Formula Easter en spennende distraksjon
for folk som tilbrakte hele uka med å stå i kø for å få et brød.
Jeg har alltid ønsket å se disse bilene.
-Jeg har hørt om dem. Man leser om dem. -Ja.
Alt de hadde, var et uklart fotografi tatt i 1968.
Det er en europeisk racerbane av en europeisk racerbil.
Den vil se ut litt som den.
-"Jeg vil ha en slik." -"Vil ha en slik?
"Men har bare en Lada-motor."
Flott hva menneskelig oppfinnsomhet kan oppnå.
Besluttsomhet.
Jeg vet hva de gjorde med skoene.
-Kjenner du til boksesko? -Ja.
De gikk med dem.
-De er litt som racersko. -Ja.
-Det er pene, små biler. -De er så pene.
-Den. Denne... -Den er fantastisk.
-Og trygg. -Og...
Ja, se hvordan frontruta er festet her.
-Den er teipet på plass. -Det er autentisk.
Den går ikke av.
Hvis ikke det regner... Da går den av.
I mellomtida...
...kilometervis bak
var jeg også i Polens nest største skog,
etter å ha forlatt motorveiens gru.
Dette er så mye finere.
Det var noen ganger på motorveien
at jeg så på Pupper og øl i speilet, og jeg tenke: "Mm..."
Uansett, nå er vi på denne veien.
Den behagelige veien.
Skal glemme Pupper og øl. Konsentrere meg om Crosleyen,
den stygge valpen, den du bør ta med deg hjem.
Men et par kilometer senere...
En mann i en BMW prøver å kjøre forbi.
Skal prøve å gi ham litt plass.
Herregud!
Kjør!
Kom igjen.
Kjør forbi.
Nå slukker motoren.
Herregud, den døde.
Ja.
Tilbake på banen
hadde Hammond og jeg valgt hvilke biler vi skulle kjøre.
Å ja.
Det var det.
Ræva mi er så langt utenfor setet.
Kjære vene.
-Finnes det en større? -Nei.
Virkelig? Er dette...
Så dette er den største?
Jeg klarer det ikke.
Kom igjen, du går glipp av moroa.
-Hva vil du jeg skal gjøre? -Være mindre feit.
Det er ganske lett.
Fedme er en sykdom.
Ja, men det er en stor, feit sykdom, eller hva?
Stor, feit, tung sykdom.
Frustrerende, for du er så klar til å gjøre ting.
Du er helt klar, og du kan ikke gjøre det fordi du er så feit.
Unnskyld. Du er ganske trist, eller hva?
-Ja. -For du går glipp av det.
Du er ganske morsom, men... Herregud.
Jeg kommer meg ikke ut.
Kjære vene.
Vi kan fjerne karosseriet fra deg.
Kan dere hjelpe meg ut?
De må demontere bilen rundt ham.
De må demontere bilen rundt deg
for å få deg ut.
Vi skreller den av ham som en dykkerdress.
Det ville vært enklere å male en racerbil på ham og så vaske den av.
Takk.
De har tatt av verdigheten din i verkstedet.
Du kan gå og hente den.
Mens Hammond og konkurrentene gjorde seg klare til kvalifisering...
...innså jeg at det var noe nyttig jeg kunne gjøre.
Jeg har utnevnt meg selv til lagleder.
-Har du? -Ja. Jeg er Toto Wolff.
-Ok. -Det eneste er at...
-Jeg skal si hva som bekymrer. -Hva da?
James May. Kvalifiseringen er om to minutter.
-Om to minutter? -Ja.
James May er fortsatt ikke her.
Han må skynde seg, ellers rekker han det ikke.
Slik er reglene.
Kom i tide, og ikke vær for feit.
Crosleyen var nå oppe og gikk,
og jeg var ikke langt fra banen.
Perfekt girskifte.
Å nei. Ikke gjør det.
På, av.
Tilbake på banen hadde kvalifiseringen begynt.
Hei!
Kom rundt på utsiden.
Og som lagleder var det min jobb å føre opp sjåførens rundetider.
Her kommer han!
2:22. Å, pokker.
Vent. Hvordan skal jeg...
Hvordan får jeg stoppeklokka...
Denne... Hvordan... Hvis du stopper den,
hvordan... Jeg trenger en annen stoppeklokke.
Før jeg fikk anledning til å si til Hammond
at jeg ikke hadde meningsfulle rundetider, kom James.
For sent til kvalifikasjonen, men fortsatt klar for å ha en slags rolle.
Så som lagleder ga jeg ham en.
De har ikke sikkerhetsbil.
Så hvis du vil gjøre om bilen din til en ambulanse...
Ville det ikke gi mer mening å gjøre din til sikkerhetsbil?
Tenkte på det, men min har bare to seter.
Får ikke plass til båre. Får plass i din bakfra.
-Greit. Ja. Greit nok. -Gjør du det, er det glimrende.
Heldigvis hadde en som ikke var ape, tatt rundetidene.
Og det viste seg at jeg hadde kvalifisert til sjette plass.
Ja.
Dette er en utrolig godbit på bilturen ingen har vurdert å ta.
Se hvem som er her.
Å, hei, kompis.
Greit. Har du fikset bilen?
-Rakk ikke kvalifisering. -Nei.
-Det er synd, for det er kjempegøy. -Jeg så fram til et løp.
Ha det gøy.
-Ja. -Kunne ha vært meg.
Jeg vet det. Du går glipp av det, fordi du er for... feit.
Han sa han var for høy.
Mens sjåførene gjorde seg klare,
ga jeg Hammond noen siste råd om strategi.
IKKE KRASJ
Tusen takk.
Han passerte noen.
Konsentrer deg, Hammond.
Ikke krasj.
Bare kjør ditt eget løp.
Jeg skal se om jeg kan holde på fjerde plass.
Å nei.
Hva om han er på tredje eller femte neste runde?
Det er et godt poeng.
Legge til spørsmålstegn?
Kom igjen, fortsett. Jeg klarer ham.
Jeg er skikkelig racersjåfør.
VIKTIG DEL
HELT UVITENDE
Dette er den raske.
-Her kommer han. -Var det alt?
Å, faen.
Jeg antar jeg kan...
Jeg kan klare den på fjerde.
Hammond fortsatte på sin lystige vei...
...uvitende om at hans lekkende bil hadde gjort banen til en skøytebane.
Betyr at noen har kjørt ut.
Noen andre har kjørt ut.
Og dessverre balet lagsjefen hans veldig for å advare ham.
Hvorfor sa du: "Det er en slags..."
Vi vet ikke hva det er.
Bare skriv "væske".
Å, pokker!
DET KOMMER EN SLAGS VÆSKE UT AV BILEN DIN
-Er det det? Nei? -Nei.
Det er et rødt lys.
Hammond er av.
Hva?
-Hammond er av. -Faen.
Herregud.
Det går bra. Jeg skadet beinet.
Men jeg trenger noen til å hente meg.
James er på vei.
Hvem?
James. James er på vei.
Å, kom igjen.
Vent.
Liker ikke varmstart.
Sånn ja.
Bare hold ut, Hammond.
Ja, jeg holder ut.
Å, du er ikke død.
Nei. Jeg har faktisk blitt bedre.
Dessverre hadde Hammonds søl forårsaket så mye kaos
at resten av løpet ble avlyst.
Så for andre gang etter at vi kom til Polen, rømte vi.
Men ikke før jeg hadde modifisert bilen litt.
Jeg ville male hjulene grønne.
Litt mer raceaktig, litt mer ekstravagant.
Trengte den mer ekstravaganse, bilen din?
Jeg nyter bare speilbildet i de forkrommede hjulene dine.
Nyter du synet av det?
Ser ut som en katastrofe med LEGO-sett.
Som noe jeg ville etterlatt meg på gulvet da jeg var åtte.
Det var nå sent på dagen,
og vi ville stoppe og se Jesus før vi dro til hotellet,
som var 140 km unna.
Det var ikke noe problem for Richard med sin seksliters V-8...
...eller for meg.
Men James...
Det er 21. juni, den lengste dagen,
og for James May vil det føles slik.
Situasjonsrapport.
Kjølevæske-temperaturen stiger.
Den er ikke i faresonen ennå, men den nærmer seg.
Herregud, det er lastebiltid.
Nei!
Å, faen!
Uten noen som helst problemer
ankom vi nå Jesu hage.
Herregud, den er enorm.
Jesus!
Hvis man legger på penger, gjør han noe?
Jeg skal si hva som er morsomt. Googlet ham nettopp.
Det er verdens nest høyeste Jesus.
-Glimrende. -Det er en som er høyere i Indonesia.
Må være deprimerende. Men ble denne reist først?
Den må det. Ville ikke bygd den nest største.
Nei. Jeg vet ikke. Vi er i Polen.
Har vært i den nest største skogen, nest travleste havna.
-Jepp. -Jeg skal si hva mer jeg har funnet.
Inntil veldig nylig hadde han et mobiltårn oppå hodet.
-Og så var det noen klager. -Hvorfor det?
Fordi folk så på hardporno
som ble strømmet til telefonene fra Jesu hode.
-Ja. -Det var en feil, ikke sant?
Å sette Internett på Jesu hode.
Det er ikke verdig.
Og det er en dør i Jesus. Hvem skulle trodd det?
-Se. -Er det Jesu bakdør?
Så neste gang noen overrasker meg, skal jeg si: "Kristi bakdør!"
-Det er det du snakker... -Det jeg snakker om.
Skikkelig biltur-greier. Det man gjør på en biltur.
Det er nettopp det man gjør på en biltur.
Hvis ikke man er i
en 75 år gammel Crosley med en overopphetet motor.
Richard Hammonds territorium.
Han liker de gamle greiene fra før krigen, og rett etterpå,
og sier: "Å ja, det er bare en av tre."
Vel, jeg er ikke overrasket.
Jeg mistenker at radiatoren er blokkert.
Det kommer mye brunt ut.
Hvis du ser under.
Jeg så fram til å se den store Jesusen.
Men nå kunne jeg bare konsentrere meg om å komme til hotellet
før jeg trengte å bruke mine antikverte fjernlys.
Hundre kilometer igjen.
Jeg får en fryktelig krampe i dette beinet helt opp hit,
og ræva mi er helt nummen.
Gud, måtte det ende.
Da jeg omsider nådde overnattingsstedet,
var jeg så utslitt at jeg gikk rett og la meg.
-Han har lagt seg. -Ja.
Men vi to,
etter å ha nytt en langt mindre stressende ettermiddag,
hadde fortsatt energi til å låne noen lokale
og bedrive litt spritfylt fjolleri.
Folkens, ta tak og løft det dere kan.
Løftski. Tre, to... For helvete.
Ikke vanskelig.
Andre veien!
Ryggen min! Herregud!
Fingrene mine.
Dette kunne høres ut som en pornofilm, om vi ikke var forsiktige.
Morgenen etter
var James misfornøyd med å finne ut at bilen hans sto klint inntil veggen
i hotellets restaurant.
Veldig morsomt, tosker.
Herregud!
Denne forsinkelsen betydde at han var langt bak Richard og meg.
Så her er dagens plan.
Stoppe ved Stalag Luft III, der den store flukten fant sted.
Litt lunsj, og så en lang kjøretur til Kraków.
Helt siden vi bestemte oss for turen for flere måneder siden,
har James May vært fra seg av spenning etter å besøke Stalag Luft III.
Han har gått med Den store flukten-T-skjorte.
Men nå var han i det minste på vei.
Beklager.
Pokker.
Og følte seg elendig.
Det var visst ikke en fryktelig drøm.
Jeg kjører faktisk en Crosley gjennom Øst-Europa.
Jeg har allerede toppgir.
Dette er alt i en time.
Det positive var at jeg ikke var på den skremmende motorveien.
CROSLEY EN FIN BIL
Det negative var at alle ønsket jeg var det.
Jeg gjør mitt beste.
Herregud. Han går for det.
Å nei, du må være gal.
Nei.
Han kjører.
Der kommer han.
Det er en til.
Begge kjører.
Herregud.
Jøss.
Jeg er nå ansvarlig.
Langt framme hadde jeg også litt drama.
Å, herregud, det er ikke en veps. Helvete. Hva er det?
Den er helt gigantisk.
Kom deg ut!
Herfra er den enorm.
Den er utrolig stor.
Kom deg ut.
Etter å ha kastet ut den giftige hangglideren,
la jeg merke til en komfortfunksjon
jeg hadde oversett.
OVER DRIVE PÅ - AV
Jeg har en overdrive-knapp.
Utrolige nyheter fra Le-Seyden, Hammond.
Jeg har overdrive.
Å ja.
Velkommen til overdrive.
Overdrive.
Og i tilfelle du lurer, reduserer overdrive støy
når du er på motorveien. Det er som et ekstra gir.
Jeg kjører av gårde nå i 100 km/t,
litt over 3000 omdreininger.
Aktiver overdrive, og vi går ned til 2400 omdreininger.
Bare gjør den mer økonomisk og stillere.
STALAG LUFT 3 - DEN STORE FLUKTEN HARRY - 1 KM
Det er Stalag Luft III.
Én kilometer.
James kommer til å bli knust hvis han går glipp av dette.
Herregud, du...
Den er helt død.
For noe gammelt søppel.
For å komme meg ut av veien
måtte jeg skyve Crosleyen inn i veiarbeidet foran meg.
Og selv om jeg snakket til dem på italiensk av en eller annen grunn...
...lånte de meg et mulitimeter så jeg kunne lese av batteriet.
Batteriet er helt klart dødt.
Vet ikke med alternator-utgangen.
For noe dritt.
Mens James slet med kjøpet han hadde gjort i fylla,
vandret vi rundt på stedet der under andre verdenskrig
80 fanger gravde en 110 meter rømningstunnel
fra under ovnen i en av hyttene.
Det er en historie som ble udødeliggjort i en av de beste filmene som er laget:
Den store flukten.
JOHN STURGES' DEN STORE FLUKTEN
Vi ses i Piccadilly.
Scott's Bar.
Ja.
Det er ikke den, vel?
-Den ovnen der? -Det er sannsynligvis det.
Ja. Se.
-Det var her tunnelen gikk ned... -Ja.
Og så over dit til trærne.
Og faktiske mennesker gravde faktisk en tunnel ut av den.
Charles Bronson...
Nei.
-Gordon Jackson. -Virkelige... De er skuespillere, Jeremy.
Å, se på dette.
Dette er trallene til å flytte ting med.
Se, det er greia Charles Bronson satte seg fast på.
Det var ikke... Det var... Ok.
Se her.
Det er noen bilder av de faktiske menneskene:
James Garner, Steve McQueen, Donald Pleasence.
Nei. Igjen, dette er fra...
Se, det er det ekte fotografiet
tatt av tunnelen med Dickie Attenborough.
Jeremy. Vi må rydde opp i sammenblandingen av fakta og fiksjon.
Mye av det som ble fortalt i filmen, skjedde...
-Der. -...men det skjedde ikke da.
-Gordon Jackson og Dickie Attenborough. -De filmet det ikke da.
Jeg tenkte det var best å ta med Jeremy ut,
der vi fant monumentet som markerte Harry-ruten,
kodenavnet gitt til flukttunnelen.
-Det er jo faen meg milevis. -Ja.
De må ha krabbet under her i en hjemmelaget tunnel. Og dette er sand.
Så når som helst...
-Død, i en eller annen form. -Ja. Utrolig.
En guide ble så med oss.
Hvor dyp var Harry?
Den var faktisk mellom åtte og ni meter, som er 30 fot...
-Meter? -Meter, ni meter,
som er på størrelse med det treet.
Ja.
-Det er 30 fot. -Det stemmer.
-Hvorfor gikk de så dypt? -Det var en grunn.
Leiren ble kalt fluktsikker, som betyr at tyskerne
plasserte underjordiske mikrofoner rundt leiren
-for å registrere enhver tunnel. -De må gå dypere.
-Må gå dypere enn mikrofonen. -Ja.
Jeg er sjokkert. Utrolig hvor lang den er,
og nå fatter jeg ikke hvor dyp den var.
Så begynte vi å lure på hvorfor de gravde den,
for det viser seg at fangeleiren faktisk var mer som en ferieleir.
Er dette svømmebassenget?
Jepp.
-Jeg hadde aldri rømt. -Ikke jeg heller.
Det var en hockeybane her.
-Hva? -Hva?
Ja. Det var en stor idrettsbane rett bak de trærne.
Og om vinteren var det en svær hockeybane.
-Så de hadde idrettsbane, svømme... -Bibliotek.
-Teater.
-Hva? -Teater.
Er du sikker på at det ikke var folk som prøvde å komme inn?
Ja.
Guiden viste oss så hva han mente med teater.
-Herregud. -Nei.
Tre hundre og femti seter.
-Orkestergrav, bak scenen. -Er det bygd...
-Ble det bygd som teater? -Det ble bygd som teater.
Jeg tenkte det var et skur de brukte, slik at...
Ja, som It Ain't Half Hot Mum. Gud bedre!
Hvis jeg måtte kjempe i en krig,
ville jeg ha blitt tatt til fange.
Men du vet hva de sier:
"Vi bryr oss ikke om hvor komfortabel leiren er.
"Rømmer uansett."
Det var deres plikt. De måtte rømme.
-Ja. -De gjorde det.
Etter å ha tatt farvel...
Fascinerende. Takk for at du fylte ut hullene.
-Bare hyggelig. -Virkelig bra.
...dro vi videre.
Det var utrolig.
Det var en av de ti mest interessante tingene jeg har sett,
stedene jeg har vært.
Bilturer ingen har vurdert før,
er verdt å prøve.
Når du har vurdert dem. Og valgt riktig bil, som jeg har.
Etter å ha gått glipp av fangeleiren,
hadde jeg i det minste fått i gang Crosleyen igjen.
Og jeg begynte å lure på hvorfor jeg gadd.
Jeg kjørte 500 km i går.
Planen i dag er 500 km til.
Det gjenstår 1800 km.
Nesten fire ganger så langt med denne støyen.
Jeg tror ikke jeg klarer det.
Herregud!
Lenger framme, over en enkel polsk lunsj,
diskuterte Jeremy og jeg i hvilken grad James rotet til turen.
Han gikk glipp av Jesusen.
Gikk glipp av fangeleiren.
-Gikk glipp av frokost. Lunsj. -Han vil gå glipp av alt det gode.
ALKOHOLFRI ØL. IRRITERENDE NOK.
Vi kan ikke snakke med ham om det. Han var ikke med.
Han kan ikke ta del i samtalen. Det er jo ikke noe gøy.
Med Kraków mer enn 300 km unna
kunne vi ikke vente på James, så vi kjørte på.
Nok en gang tar vi opp vårt favoritt-samtaleemne.
Hvilken Jag hadde overdrive?
Jeg vil si du kunne få en i en Mark 2.
Jeg vet at Triumph hadde det, for Dolly Sprint hadde overdrive.
God ettermiddag.
Hva?
James May, det er juks.
Du kan ikke bare sette deg i reservebilen og taue din egen bil på en henger.
Hvis du har en veddeløpshest, rir du den vel ikke til Aintree?
Du bruker en hestevogn.
Hvis du har en verdifull klassisk racerbil,
tar du den med til racerbanen på en henger.
Det er det jeg gjør.
Tar med min skattede bil til begivenheten.
Jeg vil ikke være frekk, gamle venn.
Men du skaper bare en stor røre.
Det jeg er mest interessert i,
er hvor ille Crosleyen må ha vært for at du setter deg i en bil
med "pupper og øl" skrevet på siden.
Det er et godt poeng, og jeg tenkte ganske mye på det,
men jeg besluttet...
...at jeg takler det.
Etter en lang kjøretur ankom vi til slutt Kraków,
som, viser det seg, er en av Europas perler.
Det er nok et av de mest kulturelle stedene på kloden.
Ja.
Jeg ønsker ikke å ankomme i en bil
det står "pupper og øl" på, det er sikkert.
Kunst, musikk, arkitektur, "pupper og øl".
Jeg er klar over alt dette. Takk.
Ikke la den dama se seg omkring.
Bare later som jeg klør meg i ansiktet fordi jeg er i dype tanker.
Vi har alltid hatt ganske mange fans i Polen,
men jeg hadde håpet at populariteten hadde dalt.
Men dessverre...
-Hallo, Mr. James. -Hallo.
Heldigvis kunne vi snart forlate bilene,
for Jeremy ville besøke
det han kalte det beste i verden.
-Hallo. Kan vi få tre billetter? -Ja.
VOKSKABINETT KRAKÓW
-Der ja. Nydelig. -Takk.
Jeg har aldri vært i et vokskabinett før.
Og for en måte for Hammond å få tatt voksdyden på.
Det er en...
James, det er... Slutt.
De som driver stedet, er her. De blir såret.
-Ok, det er ikke morsomt. -Nei.
Han presser ut en svær en.
Han kvitter seg helt klart med en solid frokost.
Gud bedre!
Visste ikke at man kunne stå i...
"Ein Reich, ein Volk... Beklager, jeg har falt bakover."
Hvorfor lener han seg? Hva?
Har aldri sett ham med slipset slik.
Han er veldig pent kledd, som regel.
Denne har nok bevisst fått dårlig behandling.
Ja.
Jeg ser bare glimrende ting i Polen.
Hva i helvete er det?
Gud bedre.
Vi vet hva det er fordi vi har det nyttige symbolet på veggen.
Etter å ha sett alle popikonene...
...gikk vi videre til det vi trodde var et motorområde.
Er det deg?
Nei.
Det er deg.
-Det er Sylvester Stallone. -Trodde det var deg.
Gjett hvem det er.
George Lazenby? Jeg vet ikke.
Er det... Hva?
Hvem i helvete er det?
-Er det Keira Knightley? -Jeg tror det.
Det ligner ikke engang på Keira.
Skulle gjerne ha sett Keira Knightley stå her
ved siden av det.
Skulle gjerne sett Keira Knightley gå rundt i Kraków.
Ingen ville be om autograf. Ville si: "Det er ikke Keira.
"Det ligner ikke henne."
Så, etter en kort visitt i det som kan ha vært Doctor Who-sonen,
gikk vi inn i et mystisk område.
Skummel skog.
Noe av dekorasjonen er fantastisk.
Alt er bra, bortsett fra voksarbeidet.
James May.
Ryan Reynolds.
Det er Paul Walker.
Så, i et rom som inneholdt det som nok var Elvis Presley...
-Men i himmelens navn. -Ja.
Nigel Mansell.
Men det er ikke det?
Han har bart som matcher øyebrynene.
Det er det.
-Hvorfor sette... -Men hvorfor har de Nigel Mansell?
Hvorfor ikke Lewis Hamilton?
Referansen er litt utdatert.
-Nei. -All ære til ham...
Lando Norris.
-Nei. -George... Noe. Russell.
Dette irriterer meg.
Det er ikke det at den ikke er bra.
De er feil person.
Så fikk jeg en idé.
Jeg skal stjele den.
Hvis vi tar ham med, må de vel erstatte ham?
Med Lewis Hamilton.
Ja. La meg si det slik.
Vi har mange mil igjen til Slovenia,
-og du kjører en elendig bil. -Ja.
-Hvis vi hadde denne med oss... -Ja?
...ville det muntre opp.
Ville muntre oss opp.
Hver gang du følte deg ille til mote,
noen ganger oppførte Pupper og øl seg litt dårlig,
du bare... så i bakspeilet,
og der i passasjersetet...
Er en som ligner litt på Nigel Mansell.
Gjør det...
Greit.
-Vi skal... -Nei, vent.
-Han skal på tur med oss. -Ta Birmingham-aksenten.
Du er fra Birmingham.
"Jeg liker det. Jeg har fått nok. La oss kjøre rundt ute."
-Vi skal ta deg ut. -"Takk for at dere tok meg med.
"Satte pris på å se meg omkring i museet."
-Men... -"Det var det jeg ville se.
"Så det i London. Det er vel ikke så bra som dette?
"Jeg skal kjøre race i ettermiddag.
"Jeg er kledd og klar.
"Pass hodet mitt ved bjelken.
"Å pokker, jeg traff den.
"Vi ses senere, Paul Walker."
Bare fortsett.
"Å, jeg hater Harry Potter.
"Bare tøv.
"Vent, kompiser. Vent på oss, jeg kommer."
Dere, vi kan komme oss ut denne veien.
Kom denne veien.
"Det, kompiser, var et utrolig besøk.
"Takk for at dere tok oss med."
-Dette er noens hus. -Det er mulig.
Ja, de blir kanskje overrasket over å finne oss tre og Nigel Mansell der.
Den natta overnattet vi i Kraków,
som betydde at jeg hadde tid til å ta hevn på kollegene mine
for at de satte bilen min i en restaurant.
Klare? Ja.
-Ja. Hvor skal vi? -Nydelig. Der borte.
-Denne veien? -Andre siden av veien.
Andre siden. Nydelig. Bra jobbet. Takk.
Perfekt.
Gjennom hagene.
Jeg tar den selv.
Morgenen etter hentet jeg Crosleyen
fra der Hammond og Clarkson hadde satt den denne gangen.
Og så ventet jeg på deres reaksjon på det jeg hadde gjort.
Hvordan skal jeg kjøre slik?
Hva er...
Tror du at du har problemer?
God morgen. Jepp. Jeg vet det. Ja. God morgen.
Kommer det fra bilen din?
Tror det er når jeg bremser.
Ja, det er bremseklokka, bra sikkerhetsfunksjon.
James May!
Herregud, du koblet hornet mitt inn i blinklyset, din drittsekk!
Å, glimrende.
Vent, når jeg setter ned foten, hører jeg sekkepiper.
Liker du kandelabrene, Nigel?
"Jeg har et par slike på badet oppe."
Snart var vi på motorveien, på vei mot vårt neste land, Slovakia.
Og straks la jeg merke til to ting.
Én: Nigel Mansells ansikt begynte å smelte.
Kjære vene.
Og to...
James, du har glemt Crosleyen din.
Den er ikke bak Pupper og øl-bilen.
Nettopp.
Jeg har festet tilhengeren til mannskapets varebil.
Hva?
Kombinasjonen av hot-roden og den lange hengeren
med den spretne lille bilen på er helt dødelig.
Jeg kjører reservebilen.
Reservebilen er her for denne eventualiteten.
Reservebilen er for hvis den opprinnelige bilen eksploderer,
ikke fordi du ikke liker den.
Du kan ikke bare skrive om reglene underveis som det passer deg.
Jeg har tilfeldigvis gjort det.
For å være ærlig, selv uten hengeren festet,
ble ikke hot-rod-opplevelsen min bedre.
Hvor skal jeg begynne?
Gasspedalen er begravd i døra,
så jeg må presse den ned uten høyre sko på.
Men pedalen er sylskarp
og den graver seg inn i foten min, som nå vil bli nummen.
Og den har en skjorteknapp av et ratt.
Den trekker veldig mot høyre når jeg bremser, den er glovarm,
den bråker, og er ikke en skikkelig hot-rod engang.
Den har en elendig rekkesekser-Jag-motor.
Den skal ha en svær V-8-motor.
Men i motsetning til Crosleyen
brøt den i det minste ikke sammen hele tida.
Å, pokker.
Vi må stoppe.
Hva?
Det er damp.
Den er varm, varm.
Å, det lukter varmt.
Sånn ja.
-Kjenner du denne motoren? -Ja, veldig godt.
De overopphetes. Koker hodet.
-James? -Ja?
Du har tøvet til jobben helt.
Det er ikke over. La oss bare tenke på det.
-Jeg har tenkt litt. -Ja.
At vi har bestilt bord på en veldig bra restaurant til lunsj.
Ja.
Vi kommer oss ikke dit hvis vi står
-og ser på at denne kjøles. -Nei.
Da det var avgjort...
-Lykke til og alt. -Lykke til.
...la Hammond og jeg i vei igjen.
Jeg vet ikke hva som skjer nå.
Ingen har ødelagt reservebilen før.
Jeg synes vi bare skal få Nigel Mansell til å kjøre den.
Hva tror du, Nigel?
"Jeg liker den. Det er ganske morsomt
"å ha 'pupper og øl' på siden av en Ford Pop med Jag-motor."
Kobler ut overdrive.
Herregud.
Richard, Nigel og jeg tok et hjertelig farvel med Polen
og krysset grensen til Slovakia.
Gjør klar, her kommer det.
Herregud, dette er en søppelbil.
Hallo.
Herregud, det er en kvinne.
Tusen takk. Jeg beklager bilen.
Enten er jeg i en fornærmende hot-rod med "pupper og øl" på siden,
eller jeg forsinker alle i Crosleyen.
Har aldri rotet til et filmsegment før slik jeg gjør nå.
Et halvt land unna
begynte Richard og jeg å synes synd på James.
Som de gode vennene vi er, klekket vi ut en plan for å oppmuntre ham.
Her kommer han.
Han har ikke panser.
Det er kjøleløsningen hans.
-Han har lidd, hva? -Jeg tror det.
-May. -Hallo.
Hør her. Vi ser at du er...
Du er varm og du er brydd,
-og du har gått glipp av nok en lunsj. -Jepp.
Men slapp av,
-for vi har organisert en godbit til deg. -Ja.
Noen gamle fly å se på.
-Ja, se på MiG-er. -Ja.
SU-er, Hind-helikoptre.
Men det er ikke godbiten.
-Bedre enn dette. -Greit.
-Mye bedre. Ja. -Bedre enn noen av disse.
Vi har arrangert et dragrace for Crosleyen din.
-Unnskyld. Er dette en vits? -Nei.
Alt vil bli klart når du treffer konkurrentene.
-Følg oss. -Se hva du står opp imot.
James, her er drage-race-rival nummer én.
En Tatra-dumper.
-Bra lastebil, men tung. -Ja.
Atten og et halvt tonn.
Rival nummer to: en JCB-traktor.
Ja, denne er tolv og et halvt tonn.
-Ja. Kraft... -Ja.
Irrelevant. Det er vekta. Ikke bygd for akselerasjon.
-En traktor. -Irrelevant.
Vi har denne, en Velorex-trehjuling.
Bygd tidlig på 60-tallet,
i det som da var Sovjetunionen, for funksjonshemmede.
-Fire hundre hestekrefter. -Tolv.
Og så din siste rival i dette drag-racet: en mann.
Han heter Martin.
Kan du se glad ut for det vi har gjort?
Dette vil gi deg et løft.
Dette er et drag-race du kan vinne med Crosleyen.
Jeg er spent.
Han er heldig som har venner som oss.
-Og de er i gang. -De er i gang.
Hvorfor gjør jeg dette?
Kjøretøyet for funksjonshemmede fra Sovjetunionen
tidlig på 60-tallet, tror jeg, tar ledelsen.
Kom igjen.
JCB-en har god framgang.
Se på mannen!
Herregud. Kom igjen, bil. Du klarer det.
Her kommer trehjulingen.
Klarer James å slå mannen?
Kom igjen.
Drittsekk!
-Nei. Han klarte det ikke. -Nei.
Det blir vel ikke styrkingen av selvtilliten vi ønsket?
Fiks ansiktsuttrykket.
Kompis...
Det var litt frekt.
Han så ikke så glad ut som vi hadde håpet.
-Det ga ham ikke noe løft. -Nei.
-Jeg ønsket det. -Nei.
Den kvelden, for å takke dem for drag-racet,
gjorde jeg noe mer med bilene deres,
som ble tydelig morgenen etter.
Hva var...
Kommer det fra meg?
Se på ansiktet hans.
-James? -Er det... Hva sier den?
Opp til dere å finne ut.
Vent, Hammond.
-Kan du slovakisk? -Ja.
-Kan vi låne deg? -Ja.
Den fyren er slovak.
-Hallo. -Hei. Hva sier den?
"Jeg er impotent."
"Imponert"?
"Impotent".
Vent. la meg oversette.
-"Impotent"? -Ja.
-Hva? -"Jeg er impotent."
James, May, du er syk.
Men det kunne vært verre.
La meg være ærlig.
Skal ikke si dette til James, men jeg liker arbeidet hans.
Gir oss en bra Cruella-stemning.
Vi kunne ha kjørt sørover nå,
men vi bestemte oss for å bli i Slovakia litt lenger
av en veldig god grunn.
I dag lages Audi Q7 i Slovakia.
Q8 også.
Det samme med Volkswagen Touareg,
Porsche Cayenne, Porsche Cayenne Coupé,
Land Rover Defender, Land Rover Discovery,
Peugeot 208 og Volkswagen Up.
De lager faktisk flere biler per innbygger i Slovakia
enn noe annet land i verden.
De har alltid hatt bilproduksjon i blodet i denne delen av Europa.
Før Sovjet var Tatra ingeniørmessige halvguder,
og de var enda bedre på aerodynamikk.
Selv under kommunismens kvelertak
produserte Škoda vakre sportsbiler
og rallyvåpen som kunne møte og slå deres velfinansierte rivaler fra vest...
...og det var bare det vi visste om.
I 1957,
da kommunismen i Tsjekkoslovakia var på sitt...
...mest sotete og mest monokromatiske,
bestemte en liten gruppe ingeniører ved Škoda, bare et halvt dusin av dem,
seg for å bygge en bil de kunne bruke i Le Mans.
Og her er den.
Selv om den var designet som en racingmaskin
så tettpakket
at panseret hadde en liten fordypning tilpasset det forskjøvne sylinderhodet,
er det allikevel en utsøkt vakker gjenstand.
Den har kanskje bare 1100 kubikk,
og den produserer kanskje bare 91 hestekrefter,
men hele bilen veier bare 580 kilo.
Dette er toppfarten, 200 km/t.
Og bilen ser ikke større ut enn badekaret mitt.
Og den går opp til 8500 omdreininger.
Til og med veigrepet er bra.
Motoren er foran, men girkassa er bak.
Perfekt vektfordeling.
Iallfall før jeg satte meg inn.
Det har endret alt litt.
Jeg tenker stadig på at rattet kommer til å knekke. Se.
Se.
Det fyller meg ikke med selvtillit.
Men vi kan overse det.
Dette er definisjonen på en sportsbil.
Dette er det Ferrari burde lage i dag.
Og Maserati og Alfa Romeo.
Veldig liten, veldig lett,
veldig rask, smidig, frenetisk liten bil.
Jeg elsker den virkelig.
Dessverre, da bilen var ferdig,
var den kalde krigen blitt så kjølig at den aldri kom til Le Mans.
Og bare to ble bygd.
På dette tidspunktet skulle jeg la Kaptein Ulykkelig prøve den.
Men så innså jeg at faktisk...
...var han bedre egnet til dette.
Den er bygd av en annen tsjekkisk bilprodusent, Praga, og kalles Bohema.
Den veier mindre enn et tonn.
Så det er en racerbil light,
og den drives av en Nissan GT-R-motor,
oppgradert til å produsere 720 hestekrefter.
Det betyr at den går i 300 km/t,
og går fra 0 til 100 på under tre sekunder.
Så denne greia har "James May" skrevet over hele seg.
Det var som pokker!
Herregud!
Den har utrolig styring. Den har ikke ratt, men en yoke.
Men selv på en svingete bane som dette
trenger jeg aldri å bevege hendene fra kvart-på-tre-posisjonen.
Den har åpenbart enorm akselerasjon.
Og de har ikke satset på toppfart, men på lav vekt og smidighet.
Og den har helt klart det.
Den er fantastisk.
Den er bare fantastisk.
En million spenn.
Det er en million av dine pund.
Men den ser bra ut.
Kinkig balansegang, for den må se barnslig og teit ut.
-Den gjør det. -Ja.
-Men den ser gjennomført og ferdig ut.
Tsjekkerne var alltid gode på dette.
De måtte bare tåle et lite avbrudd.
Andre verdenskrig, å bli bombet, og så å måtte leve under sovjeterne.
Er det døra?
-Det er døra. -Det er en luke.
-Ja, du har rett. -Det er det.
Dette er et veldig imponerende stykke ingeniørkunst fra tsjekkerne.
Men slovakene har nå blitt bedre.
Den flyr.
Helt klart.
Jeg...
Jeg har aldri sett det før.
Dette er AirCar,
den første flygende bil som flyr mellom to flyplasser
snarere enn å lande umiddelbart der den startet.
Den kan suse gjennom lufta i 8000 fots høyde i 190 km/t.
Og produsenten, Stefan Klein,
regner med at han kan legge den ut for salg om et år.
STEMMEN TIL ERFAREN FOTOGRAF
Ja!
Bilen har landet.
Det er sjelden jeg går tom for ord,
-men har gjort det. -Ja.
De har alltid sagt siden vi var barn:
"Det blir flygende biler en dag." Du tenker: "Nei."
Det andre viktige å påpeke er at
det ikke bare er en flygende bil, men den kjørte hit.
-Ja. -Den ankom på veien.
-Den kjørte ned motorveien. -Jepp, og ble så et fly.
"Var ikke imponert. Likte det ikke."
"Uenig i flygende biler."
-"Liker det ikke." -"Vil ha en bil eller et fly.
-"Trenger ikke begge." -Se ansiktet.
Oi. Ikke si det til ham.
Vi fortsatte så bilturen
som ingen har vurdert før...
...sørover mot Ungarn.
BRATISLAVA UNGARN
Mens James klaget i vei som Nigel Mansell gjorde i gamle dager.
Rattet er fortsatt for lite.
Gasspedalen er fortsatt begravd i døra
og for høyt over bakken.
Bremsene trekker fortsatt veldig til høyre.
Hammond sier: "Jeg er litt solbrent."
Og Jeremy: "Jeg vet ikke
"om klimaanlegget fungerer skikkelig."
Dere aner ikke.
Da vi var i Ungarn,
fikk vi beskjed fra Mr. Wilman om at vi skulle rapportere her.
Det ser ut som gressbane-racing.
Herregud, det er klissete.
Det er en messe. De skal få oss til å danse Morris-dans.
En tekstmelding fra Mr. Wilman.
Hva står det?
Jeg trenger brillene mine. Vent.
Vi skal dømme terrier-løp.
"Dere skal kjøre en og en rundt banen jeg har satt opp."
-Det er nok den. -Ja.
"Vinneren er den som blir skutt færrest ganger."
-Hva? -Skutt?
Skutt med hva?
Ungarn er kjent for Rubiks kube og gulasj.
Alle vet det.
Det alle ikke vet, er at
dette landet også produserer verdens beste bueskyttere.
Og vi har ankommet bueskytterakademiet drevet av denne karen.
Den føles ikke så skarp.
Tror du den går inn i bilen?
Kanskje.
Det var bare én måte å finne ut det på.
Finne en frivillig og ta vår egen test.
"Greit, karer. Dere har visst en jobb for oss.
"Her er jeg, klar for tjeneste."
-Ja. -Flytt armen, Nigel.
"Sånn. Jeg legger den i fanget. Ikke noe tull."
Sånn.
Skal du bare skyte en pil på den?
Nei, sier bare at jeg ikke tror en pil går gjennom den.
-Nei. Det er poenget. -Men hvis de bommer på...
Nettopp.
-Vi vil være der. -Jeg vet det.
Ok.
Hva om den spretter tilbake og treffer meg i øyet?
Herregud.
Og det var deg.
Det var litt urovekkende.
Pokker.
"Karer, jeg har en pil i hodet."
Men de er ganske flinke.
Poenget mitt er at James May, på seks meters avstand,
bommet på målet.
Og det var et stasjonært mål.
Ja, men jeg...
Vi skal kjøre av gårde.
For å gjøre ting verre fikk vi en melding til fra Mr. Wilman.
"Bueskytterne skal skyte på dere
"mens de rir."
-Så vi skal være i bevegelse som mål. -Ja.
-De skal være i bevegelse selv på hester. -Ja.
Ja.
På et dyr som er redd for
papirposer, vind, regn, sol, grus, dørhåndtak...
Potetgullposer.
Ri av gårde: "Jepp, jeg har målet i sikte",
og hesten nyser eller bukker eller noe.
Pil i ansiktet ditt.
-Se. -Jeg vet det. Jeg vil ikke.
Ja, jeg er klar over det.
Oppe på Mr. Wilmans bane
hadde ting blitt litt Game-of-Thrones-aktig.
Så etter en lang diskusjon mellom Hammond og meg
ble det besluttet at James skulle kjøre først.
Om tre, to, én, begynn!
James' taktikk var å kjøre sakte,
fordi han ikke hadde noe valg.
Her kommer en rytter.
Jeg hørte det.
Og det.
Herregud, skikkelig...
James May har blitt et piggsvin.
Herregud. La meg krysse streken.
Kjære vene.
Én, to, tre, fire, fem,
-seks, sju, åtte ni... -Seks, sju, åtte ni...
...ti, elleve, tolv,
-tretten, fjorten. -Tretten, fjorten.
-Ditt resultat, James May, er 14. -Ok.
Og du er i live.
Så var det Hammond sin tur...
Tre, to, én, farvel!
...og i motsetning til James kunne han velge hastighet.
Se, han lager støv.
Han håper han vil være usynlig i sin egen støvsky.
Herregud. De skyter rett mot meg.
Å, Gud! Det er...
Likte ikke det.
Selv om noen piler traff...
...så Hammonds bruk av fart og kraft ut til å fungere.
Bare på denne siden. Skuffende.
-Den brakk. -Og den brakk.
-Han har bare sju. -Fire...
-Fem, seks, sju... -Men så...
Vent litt.
Vent litt. En av blinkene dine falt av.
-Tja... -Juks.
Så hva ble det? Sju?
Ja, pluss de tre. Ti.
Han mistet en blink før slutten. Han blir straffet med fire: 14.
Det er likt.
Er dette de internasjonale reglene?
Du kan ikke bare tilfeldig gi meg...
"Jeg er også enig. Bare så du vet det."
-Tre mot én. -Kan ikke involvere Nigel.
Han har nettopp det.
Så det er fjorten. Fjorten å slå.
J. Clarkson, er du klar?
Ja, ikke fornøyd, men klar.
Tre, to, én, kjør.
Kanskje fordi de ble distrahert av min bils skjønnhet...
Herregud.
Bueskytterne skjøt flere piler på karosseriet enn på målet.
Den er i frontruta.
Få det til å stoppe!
Selv om dette ville garantere et vinnerresultat,
betalte Team Le-Seyde en høy pris.
Nigel Mansells hode har falt av!
"Se hva du har gjort nå.
"Jeg er truffet i kinnet av en pil.
"Og har mistet hodet."
Kan vi legge sammen treffene dine?
Ok. Én, to, tre. Seks. Du har vunnet.
Jeg har overlevd, Nigel Mansell er halshogd,
-og kandelaberen min er i knust. -Den er ødelagt.
Og det er en setning ingen har sagt før.
Morgenen etter skrudde vi alle av telefonene
slik at Mr. Wilman ikke kunne tekste oss mer,
og dro mot vår siste destinasjon: Slovenia.
Ok, jeg har reparert lysekronene.
Men viktigst: Jeg har kirurgisk festet Nigels hode.
"Karer, dere har et liv.
"Det har dere. Det skal være visst."
I mellomtida var James tilbake i hot-roden og i sutremodus.
Herregud, jeg hater den.
Den bråker, den er stygg, den stinker.
Jeg har fornærmet kvinner overalt.
Jeg må si, og det er mange konkurrenter:
Dette er den verste bilen jeg har kjørt på TV.
I hele mitt liv, faktisk.
Den er ikke engang rask.
Det høyeste tallet jeg har sett på speedometeret, er 70 mph,
og jeg vet at det bare er rundt 100 km/t.
Men snart ankom vi Slovenia,
der vi umiddelbart ble distrahert av naturen.
Dette er... Herregud, det er spektakulært.
I alle dager.
Og snart innså vi at disse fjellene ikke bare var vakre...
...men at de kunne være nyttige også.
Nyttige for å hjelpe oss å finne ut om James' hot-rod
var så treg som han påsto.
Hvor rask klarte du å kjøre med hot-roden?
Kanskje 100 km/t.
Sekstifem. Ok.
La oss se hva den klarer i en mesters hender.
Her kommer han, faktisk.
"La oss la hunden se kaninen. Hva har vi her?"
"Det er bare én for denne jobben. Det er meg med en pil i ansiktet.
"Jeg er klar.
"Nå har dere en verdensmester.
"En skikkelig proff ved rattet."
Ja, Nigel, du har rekkesekser.
Men for å gi deg mer kraft har vi lagt til litt ekstra gravitasjon.
Hundre kilometer i timen å slå på ett forsøk.
Vi vet hvor raskt du har kjørt,
for det er en fartsmåler der borte koblet til en fartskontroll.
"Slapp av. Skal blåse dørene av fartsavlesningen."
"Bare se på denne bilkontrollen."
Klar, Nige?
"Jepp. Klar."
Tre, to, én, kjør.
-Han er i gang. -"Ha det så lenge, karer."
-Nigel. -Sving til høyre.
Selv om sammenstøtet hadde slått ut Nigels hår,
klarte han å få kontroll igjen,
og han slo James' fartsrekord.
Men dessverre var hot-roden tapt.
Har ikke sett en bil så så ødelagt siden James kjørte inn i en tunnel en gang.
-Det er, jøss... -Den er ganske bøyd.
Ja, Nigel.
Du klarte 140 km/t.
Førti km raskere enn jeg klarte.
-Bra jobbet. -"Bryr meg ikke. Jeg slutter.
"Jeg hater det. Ukomfortabelt.
"Se på dette. Ingen verdighet i det.
"Du verden."
Han har bare jobbet med oss i tre dager.
Var ikke med oss. Folk vil si:
"Husker du Mansell var med?
Han varte vel ikke lenge?"
Vi bør beklage til eierne av skianleggene.
-Beklager det. -Beklager.
-Beklager. Unnskyld. -Ja.
Beklager.
PLANICA KRANJSKA GORA VERDENSMESTERSKAPENES DAL
Vi la i vei igjen, litt triste fordi Nigel hadde sluttet.
Men det positive var
at vi nå bare var 100 km fra målstreken ved Bledsjøen.
Og kollegaen vår smilte igjen.
Hei igjen, gamle kompis.
Fint å være med deg igjen.
Håper jeg aldri sa noe stygt om deg.
I så fall mente jeg det ikke.
Vent.
Ikke stopp.
Vi følte at den lille rampen var i gang med sine gamle triks,
så Jeremy og jeg dro.
Crosley-passering skjer nå.
Ha det.
Jeg er veldig klar for å nå Bledsjøen før det blir mørkt.
For jeg har hørt at den er utrolig vakker.
Og gitt hva vi allerede har sett i dag,
er standarden høy i utgangspunktet.
Vi raste av gårde på silkemyke veier
og tok til oss The Sound of Music-bakteppet.
Da sola gikk ned, nådde vi omsider målet.
Å, Gud bedre.
Den leverer.
-Det skal være sikkert. -Ja.
Hvis du malte det og viste det til noen,
ville de bare si: "Du har overdrevet."
Man kan ikke ha to kirker.
Én på en øy, og én der.
Så et slott på berget.
Ingen steder er sånn.
Men se, det er der.
Det er fantastisk.
Og jeg liker fargen på smeltet brevann.
Det er et vakkert landskap.
Vi kan vente på James her.
Eller vi kan gå og finne en bar, en restaurant.
-Med utsikt over... -Dette her,
-og ta en rask øl. -Ja.
Jeg er for det alternativet, for som et lag vil vi...
66,6 prosent av oss ville ha nytt en øl mens vi så på det.
Ja.
Dessverre kom ikke Kaptein Treig før det hadde blitt mørkt.
Jeg spiste et halvt svin, men det hadde bare tre bein.
-Så den skulle... -May!
-God kveld. -Vi kom alle fram.
Velkommen.
-Hyggelig å se deg. -Takk.
-Du er her. -Ja.
Vi har gjort en jobb. En ting.
Vi har gjort det bra. Erobret det.
Den eneste ulempen er, og det er synd å si det,
den utsikten, Bledsjøen, er... Ikke sant, Hammond?
Den er utrolig.
"Utsikt" er ikke dekkende. Det er som en fest...
Han sa at øynene hans har fordøyelsesbesvær.
De klarte ikke å konsumere mer.
Jeg elsker sjøer, men ingenting kan måle seg med dette.
Synd du gikk glipp av det.
Får se den i morgen tidlig.
Det er et lite problem.
-Vi fikk en melding. -Mr. Wilman?
Ja. Flyet går i morgen tidlig klokka åtte.
Ja.
Men med din bil er det omtrent
-to og en halv time unna. -Ja.
Og du bør ha en god time på å sjekke inn.
Har tenkt igjennom det.
-Ja. -Har dere?
Ingenting å se på. Utsikten er borte.
-Vi må dra 04.30. -Er det sant?
Det er der det blir virkelig uheldig.
-Du gikk glipp av den i kveld. -Ja.
-Fordi det er mørkt. -Er det?
Men du går glipp av den i morgen når det er enda mørkere.
-Ja. -Så jeg må legge meg.
Det er synd igjen, for vi har spist en nydelig spagetti bolognese.
Greit. Vi ses i morgen.
Vi ses på flyplassen.
-Du vil ikke se noe. -Vi må ikke stå opp.
Vil bare minne meg selv på dette før jeg drar.
Morgenen etter var jeg på vei før sola sto opp.
Greit, kom igjen, metalldrittsekk.
Jeg har tilmed Crosley T-skjorta mi på. Kom igjen.
Jeg hadde faktisk stått opp før jeg trengte.
For jeg ville gi en liten presang til de selvtilfredse brødrene,
som hadde sett alt på denne turen mens jeg ikke hadde sett noe.
Det må være May.
Det er neste nivå.
Det er virkelig...
Han har tatt meg også.
-Hva? -Han har tatt meg også.
Å... Han er ond.
Han er også en idiot, for jeg har to reservehjul foran.
Må ha et hjul, for det er en pickup.
Det må være et der.
Pokker heller!
Disse er falske.
-Hva? -De er falske.
Det er ingen hjul der.
Hjulgreiene dine?
Jeg kan se inn.
De er som manifoldene dine, det er ingen hjul i dem.
Har du... Hvor er ditt reserve?
Jeg har ingen.
Så hvor har han gjort av dem?
Vi har ikke tid til dette.
Så fant vi dem.
Herregud.
Enda verre, motordrevne båter er forbudt på Bledsjøen.
Så for å få tilbake hjulene
måtte vi rekvirere noe man kaller en robåt.
Helvete!
Dette er som Swallows and Amazons, bare dritt.
Ja.
Jeg er vendt feil vei.
-Jeg trenger veiledning, Hammond. -Ja.
Høyre hånd ned. Jeg vet ikke. Jeg er vendt andre veien.
-Venstre hånd litt ned. -Hva?
Velkommen tilbake, seere.
Jeg tror jeg rekker det, hvis ikke noe går galt med den fine bilen.
Og jeg er, la meg påminne dere, i ledelsen.
Sju hundre og tjuefire kubikk,
75 år gammel, og her er jeg, og vinner.
Å, faen!
Jeg har havnet i svømmeområdet.
Etter å ha fått Hammond i den andre båten,
nådde vi omsider kaia med hjulene våre.
Vi har kastet bort 45 minutter.
Jeg er klar over det.
Ikke! Nei, for jeg kan ikke holde i denne vinkelen.
Bremser, vingler, svaier. Takk.
For en fin bil dette er.
Heldigvis for oss flyter hjul.
Så etter litt mer knoting...
Kjør!
...var vi endelig på veien.
Sekkepiper, her kreves seriøs fart.
Seks liter med V-8, det vil få meg dit.
Første jobb: få tak i James og presse ham ut av veien.
Jobb to: å nå flyet.
Temperaturen er konstant. Oljetrykket er bra.
Denne bilen har bare én jobb igjen,
etter så mange år på denne jorda: å få meg til flyplassen.
Det er alt.
Bare hør på det.
Ren kraft.
Ja.
Jeg er på jakt.
Der framme sto jeg konfrontert med Crosleyens største fiende...
...en bakke.
Herregud!
Jeg er nede i 25 kilometer i timen.
Kom igjen!
Rull den inn.
Haler innpå i svingene.
Se hva jeg fant.
Kom igjen!
Beklager. Det må gjøres.
James May gikk glipp av den store Jesusen.
Han gikk glipp av fangeleiren,
han gikk glipp av alle lunsjer og middager på hele bilturen.
Og nå rekker han ikke flyet.
Og så, et par kilometer senere...
Kjære vene!
Oljelyset er på.
Temperaturlyset er på.
Alle lys er på.
Jeg...
Jeg overopphetes.
Unnskyld?
Alle slags lys går på.
Jeg må stoppe.
Kjære vene.
Så var det bare én.
Har du et lite problem?
Bør ikke fryde meg...
Herregud.
Jeg tror problemet er...
Jeg tror ikke... Jeg vet at problemet er
at vifta ikke har gått.
Det viste seg at flyplassen bare var noen kilometer
fra der Hammond hadde stoppet.
Her er den.
Flyplass.
Skal ha lunsjen deres, drinkene deres,
og så legge meg på setene deres.
Mer Mr. Wilmans fly var ikke det jeg hadde ventet.
Det er... Herregud.
Og det takset allerede.
Pokker.
Nei, se. Rampen er nede.
Rampen er nede.
Mye turbulens.
Jeg er oppe!
Jeg er av igjen.
Prøver på nytt.
Kom igjen.
Bakhjulene.
Herregud!
Jøss.
Å, faen! Tuller du?
Kom igjen, bil.
Ja, ja, ja.
Gud!
Det slipper unna.
Kjører forbi.
Din drittsekk!
Det var litt sent.
Må klare det denne gangen.
Ingen vindusviskere, for Guds skyld.
Her kommer han.
Jeg klarer det ikke.
Skyt meg.
Skyt meg, Alan.
Kom igjen.
Her kommer jeg.
Ja!
Faen!
Den starter ikke.
Kom inn, James.
Den går ikke.
-Det kan vel ikke ta av slik? -Nei.
Herregud!
Kom igjen, bil. Du klarer det.
Kom igjen, James.
Det er bra denne rullebanen
-er 42 km lang. -Jeg er glad for det.
Enda lengre enn den i Fast and Furious.
Mye lengre.
Flagring!
Kom igjen!
Ja, ja.
Herregud!
James May rakk flyet!
Velkommen om bord!
-Takk. -Vi klarte det!
-Vi klarte det. -Fy faen.
-Vi klarte en ting. -Det var utrolig.
Herregud, jeg vet hva...
Vi har akkurat kjørt på et fly som nettopp har landet.
-Jeg fikk en melding. -Hva?
Den er fra Mr. Wilman.
"Vil dere ha kaffe? Jeg er ved innsjekkingen."
Greit.
-Der inne, ikke sant? -Der.
Så alt vi gjorde, hadde ikke noe med denne...
-...turen å gjøre. -Nei.
Og med den skuffelsen er det på tide å avslutte.
Mange takk for at du så på.
Vi ses neste gang.
-Noen kommer til å bli irritert. -Ja.
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder Heidi Rabbevåg