Kom inn. Hei. Velkommen tilbake. Du er tidlig ute.
Du ville også ønsket deg tilbake på jobb etter en uke med foreldrene mine.
- Men fikk du hvilt deg i hvert fall? - Jo da, for det meste.
- Hvordan har foreldrene dine det? - Mamma har det bra.
- Pappa også. Han er som han pleier. - Jobber hardt, fester hardt?
Det er bare flåten som holder ham fra å bli alkoholiker på heltid.
- Men i uniform går det bra. - Høres avslappende ut.
Sammenlignet med turen hit, ja. Du har rapporten min.
Rapport? Du var på ferie.
Jeg fant restene av et kaylonsk kvantesignal ved Avior-systemet.
Det var svakt, så de har nok forsvunnet. Men alt i nærheten er bekymringsverdig.
- Hva gjorde de her ute? - Aner ikke. Men kapteinen bør vite om det.
Jeg skal si ifra.
- Kan jeg gå tilbake på post? - Vær så god. Det er fint å ha deg tilbake.
Å, herregud. Disse er fantastiske. Tuller du?
Hva heter de?
Xelayanske sjokoladebunter. Mamma lager dem.
Det er den mest kompakte sjokoladen jeg har smakt.
Tung gravitasjon, tunge desserter. Vil du ha en, Bortus?
Nei takk, jeg slanker meg.
- Når begynte du med det? - Jeg har landlov om 30 dager.
Klyden og jeg skal til Belajokhavet på Moclus.
Løytnant Malloy har sagt at jeg bør få meg sommerkropp.
Du vil takke meg. Klyden vil også det.
Kaptein, dette er svært underlig.
Jeg får elektromagnetiske smalbåndssignaler fra Narran 1,
- 13,4 lysår fra der vi er nå. - Det er umulig. Du avleser det feil.
Nei, jeg kan ikke ta feil.
Narran 1 er bare stein. Det har den alltid vært.
Jeg ser det også. En sammenhengende rytme, ikke bakgrunnsstøy.
Kanskje det er noen der. Et gruvemannskap.
Det er altfor mange elektromagnetiske utstrålinger.
Så intense og modulerte signaler kan bare skapes
av en kollektiv energiutstråling fra en stor mengde livsformer.
- Gordon, skift kurs til Narran 1. - Ja vel, sir.
Isaac?
Skanningene viser industrielle kraftkilder og transportnettverk
som indikerer at det fins flere avanserte byer
som fungerer på et utviklingsnivå som stemmer med det 25. århundre.
Befolkning på planeten: 8,5 milliarder, for det meste på den nordlige halvkule.
Det må være en feil.
Mercer til LaMarr.
Bekreft at fremre skannere fungerer ordentlig.
Bekreftet. Jeg ser det her også. Jeg har ingen forklaring.
Alle nedtegnelser om Narran 1, alle skanninger, viser en øde verden.
Det stemmer. Men denne skanningen gjør ikke det.
- Talla, anrop dem. - Jeg anroper.
Ingenting. Prøver en annen kanal.
De har infrastruktur for kommunikasjon. De svarer bare ikke.
Gordon, gjør klar en ferje. Du, Bortus, Talla, Kelly og jeg drar.
Mercer til LaMarr. Kom og ta kommandoen.
- Charly. - Ja vel, sir.
- Gordon, verifiser landingskoordinatene. - Verifisert.
- Det skulle vært en diger by her. - Få oss ned.
- Det var den dagen i storbyen. - Glem byen. Dette skulle ikke vært her.
Det fins ikke noe skog på Narran 1.
Skanningene bekrefter det vi ser.
Trærne fortsetter over mange tusen kvadratkilometer.
Grayson til Orville.
LaMarr her. Jeg skulle til å kontakte dere.
- Hva viser skanningene dine? - At byene er borte.
Vi avleser tett vegetasjon. Skog på hele kontinentet.
Se på dette, kaptein.
- Hva er det? - Livsformer.
Hundrevis av menneskelignende former i den retningen.
Greit, kom an.
- Våpen? - Ja.
Hva i helvete?
"DØDELIGHETSPARADOKSET"
- Mercer til LaMarr. - LaMarr her.
- Skann de umiddelbare omgivelsene våre. - Vi ser bare landingsgruppen, sir.
- Bare landingsgruppen? Ikke noe annet? - Som hva da?
- En videregående skole? - Hva sa du?
En videregående skole fra det 21. århundre.
- LaMarr, ser du noen slags bygning? - Nei, bare planteliv.
OAKWOOD VIDEREGÅENDE
OAKWOOD TIGERS ER LAGET VÅRT
Hva slags sted er dette?
En gammel skole fra jorden i skogen på en fremmed planet.
Helt normalt. Det er sånt som skjer.
Kaptein. Vi er ikke alene.
Mercer til Orville. LaMarr, hører du meg?
Talla.
Kom igjen.
Unnskyld?
- Hva? - Du står rett foran skapet mitt.
Kaptein. De vises som mennesker.
- Unnskyld. Hvor er vi? - Vi er i gangen.
- Hvem er du? - Ashley.
Dette var gøy, men jeg har biologi.
- Hei, hvilken dato er det i dag? - Jeg tror det er den 19.
Nei, hvilket år?
- Er du høy? - Muligens. Jeg prøver å finne det ut.
- Kan det være tidsreise? - Jeg vet ikke.
Jeg tror ikke det. Vi må først finne en vei ut.
Kelly og jeg leter der, resten sjekker gangene der nede.
Vi møtes om ti minutter.
Har du prøvd en tomografi under planetoverflaten?
Ja. Også en full biometrisk skanning.
Ferjen er intakt, men det er ingen spor etter gruppen.
- Greit, jeg sender redningsmannskaper. - Det er kanskje ikke lurt.
Om noe har skadet dem, kan neste gruppe utsettes for det samme.
De er skipskamerater. Kaylonerne behandler kanskje folk som søppel, men ikke vi.
Jeg mente ikke å redusere de savnedes verdi.
- Jeg... - Vi har ikke tid til å krangle.
Gjør klar en ferje til og ta med et vaktlag til overflaten.
- Og ta med dr. Finn. De kan være skadet. - Ja, sir.
I 1914, da tingene var på vei til kokepunktet,
var de europeiske nasjonene delt i to grupper:
Trippelententen, som omfattet Russland, England og Frankrike,
og trippelalliansen, som besto av Tyskland, Italia...
- Kan jeg hjelpe dere? - Kanskje. Jeg ser etter en vei ut.
Jeg tror du bør snakke med rådgiveren. Dette er historie for tredjeklasse.
Skal dere være i denne timen?
Hei, hva i helvete er det du gjør? Hei! Kutt ut!
Om dere ikke går nå, ringer jeg rektors kontor.
Det og dørene er ugjennomtrengelige. Det kan være et kraftfelt.
Ut! Nå!
Hvor er Gordon?
Hei, hva i helvete?
- Hva er dette? Hvem er dere? - Hold kjeft.
- Randall vil ha pengene sine. - Hvem er Randall?
Du gjør ham sur, og du gjør oss sure.
- Hvor er de? - Gutter, jeg aner ikke hva dere prater om.
Jeg vet ikke hvor jeg er.
Se. Sambandsskanneren hans.
HERRER
- Kom an. Hvor er de? - Jeg sverger, jeg har ikke noen...
Ok, jeg skal gi ham pengene. Jeg har dem bare ikke nå, ok?
Jeg trenger mer tid.
Du må betale før 15.15, ellers vil Randall lage et helvete for deg.
- Skjønner du? - Ja, jeg skjønner.
Ja?
- Er alt i orden, løytnant? - Ja, jeg tror det.
- Hva skjedde? - De gutta kastet seg over meg.
- Hvem var de? - Jeg aner ikke. De ville ikke si det.
- Herregud, hva skjedde? - Det går bra. Hadde bare en liten krangel.
- Med hvem? - Mobbere.
- Hva ville de? - De ville ha penger.
Jeg må betale en som heter Randall før 15.15.
Skadene hans er virkelige.
Noe som betyr at selv om dette er en hallusinasjon, kan vi bli skadet.
Vi trenger svar.
- Hva nå? - Finn noen som ser hyggelig ut.
- Kan vi sitte sammen med dere? - Nei.
- Hvorfor ikke? - Fordi bordet er fullt.
- Det er flere ledige plasser. - Ikke til dere.
- Jeg er klar til å ta dem med makt. - Vi ser et annet sted, Bortus.
Du har en diger panne.
- Det er ikke sant. - Nei.
- Hei, kan vi sitte her? - Ja da.
- Hva har skjedd med deg? - Kanskje dere kan forklare det.
- Kjenner dere en fyr som heter Randall? - Ja, selvsagt.
- Vent, er det deg? - Jeg vet ikke.
- De sa at jeg skylder ham penger. - Ja, alle har pratet om det.
- Du må betale ham. - Betale ham for hva? Hvem er han?
Du betaler for ikke å få bank. Alle må det. Jeg gjorde det i førsteklasse.
Så ble jeg stor på TikTok, og han lot meg være
fordi følgerne mine angrep ham på Insta.
- Hva? - De sier at
han tar deg etter skoletid om han ikke får pengene.
- Hvor finner vi ham? - Han pleier å henge bak tribunen.
- Hva skjer om jeg ikke betaler? - Du må betale ham.
- Alle systemene er klare til avgang. - Kom igjen.
Ja, jeg skal trene senere.
Kom, dette kan være veien ut.
- Ingen tegn til ferjen. - Grayson til Orville.
Har noen en idé?
- Kanskje Randall kan gi oss informasjon. - Vent. Randall som fikk meg banket opp?
- Han som vil drepe meg? - Det er det eneste sporet vi har.
- Kanskje vi kan snakke med ham. - Greit, la oss finne tribunen.
Flott.
- Vi ser etter Randall. - Dere har funnet ham.
Dæven heller.
Hva i helvete foregår her?
ÅPNE
Jeg må be dere om å sette dere.
- Vi skal snart lande. - Hva gjør vi?
Vi setter oss vel.
Kapteinen har slått av "Fest sikkerhetsbeltene"-skiltet...
For at dere skal være trygge, må vi...
Det er som før. Oksygenatmosfære under trykk.
Ut fra skanningene er dette et gammelt fly.
Kaptein, noe skjedde da det vesenet holdt meg oppe i lufta.
- Hva mener du? - Det var som hele hjernen min stanset opp.
Jeg var der, men var ikke der.
- Var du i sjokk? - Nei.
Jo, det var jeg, men jeg har vært i sjokk før.
Dette var noe annet.
Kanskje det som skaper hallusinasjonene, påvirker sinnene våre på andre måter.
Vi vet ikke om dette er hallusinasjoner. Du sa jo selv at Gordons skader er ekte.
Før vi kommer til bunns i dette, må vi anta at alt er det.
- Finn til Orville. - LaMarr her.
Vi er på overflaten. Den er akkurat som den skal være.
- Helt øde. - Skanninger viser ingen andre livsformer.
- Vi er visst alene. - Noen tegn til kapteinens ferje?
Den er her. På de opprinnelige landingskoordinatene. Vent.
Finn til Orville. De er borte.
Unnskyld meg, frøken. Hei.
Jeg er pilot, og jeg vil si at om folkene i cockpiten trenger hjelp, er jeg her.
- Du er i gode hender, men jeg skal si fra. - Takk.
Hva er i veien?
Disse gamle flyene var vanligvis prisgitt atmosfæren,
men det føles som de prøver å treffe problemområdene.
Hver gang vi treffer en rolig høyde, klatrer de eller faller.
- Hva skjer om det treffer oss? - Flyene ble truffet av lynet ganske ofte.
Selv de gamle var lagd for å tåle det. Det bekymrer meg ikke.
Sett dere, kabinpersonale.
- Hva skjer, Gordon? - Jeg går frem dit.
Unnskyld. Hei, dere kan ikke gå inn dit. Hva er det du gjør?
- Få opp døren, Talla. - Frue, du kan ikke gå inn dit.
Å, herregud.
- Dere må sette dere. Unnskyld meg! - Er du sprø? Det er ingen som flyr flyet.
Dere må gå tilbake til plassene og feste sikkerhetsbeltene.
Dere må sette dere nå!
Du må gå tilbake til...
Hun distraherte meg.
- Kan du fly en av disse? - Det finner vi ut.
Ok. Høydemåler, hastighet, VSI, flight director.
Drivstoffmåleren lyser.
DRIVSTOFF MENGDE
Ikke mye drivstoff.
- Hvor lite? - Lite.
- Kan dere se et åpent område? - Det er bare fjell der ute.
Forhåpentligvis ikke, ellers er vi døde. Å nei.
Nei.
- Hva? - Motorene stanset.
Der.
Flapsene! Jeg må skli inn.
Kom igjen, jenta mi. Kom igjen!
Hold dere fast!
Dette blir voldsomt!
Kom igjen.
Hva i helvete?
UTGANG
Hvor er vi?
Kaptein, hodet ditt.
- Det går bra. - Er du sikker?
Det er ikke mye jeg kan gjøre med det.
Det er et åpent rom. Denne veien.
Den følelsen du sa at du hadde da vesenet angrep deg?
- Ja. - Jeg kjente den også.
Rett før vi styrtet.
Det var nesten som jeg var et annet sted.
Akkurat. Som om sinnet ditt ikke var ditt eget.
Claire skulle vært her. Vi trenger et hjerneskann.
- Hva slags sted er dette? - Et moclansk likhus.
- Så de beholderne... - De inneholder de døde.
Vi burde aldri forlatt skipet. Vi burde skjønt at noe var galt.
Vi ser etter en utgang.
Hvorfor henger dere dem sånn?
Vi hedrer de døde ved å heve dem i ni dager.
Det er for å la dem
ta hånd om uferdige ting på Moclus før de drar videre.
Så omtenksomt.
Herregud.
Bortus?
Er alt i orden, Bortus?
- Jeg kjente det. - Kjente hva?
I et øyeblikk var jeg utenfor kroppen min.
Kom igjen.
Orville til Isaac. Har dere noe?
Ifølge skannerloggene kom landingsgruppen hit uten problemer.
Alle fem forlot ferjen. Etter det fins det ikke noe om hvor de er.
Dere har gjort alt dere kan der. Kom tilbake til skipet.
Kanskje det er noe galt med ferjesystemene.
Nei, diagnoseprogrammet viser full funksjon.
- Hva om vi sender ut letemannskaper?
- Planeten er stor. Vi trenger et spor.
Og vi har mistet ett team. Vi kan ikke risikere to. Kom tilbake.
Det er en portal omtrent tusen meter ned. Det ser ut som en utgang.
- Hva er rett under oss? - Skanningen viser ikke noe.
Bunnløst. Flott.
- Hvor er vi nå? - Dette er Ruellsjøen på Xelayah.
Nå tror jeg vi vet at alt dette er en illusjon.
- Hvordan? - Gravitasjonen.
- Om vi var på Xelayah, ville vi vært døde. - Hva er det?
Et mønster. Gjentatte intervaller.
- En kommunikasjon? - Det er mulig.
- Fra hvem? - Den som står bak alt dette?
- Eller en annen i samme båt. - Eller en felle.
Se, kaptein.
Greit. Talla, Gordon og jeg tar den over sjøen og finner ut hva det er.
- Ed, du bør bli her. Jeg drar. - Om det er en mulighet...
Det er en fæl hodeskade, selv om du ikke innrømmer det. Du kan ha hjernerystelse.
Om vi møter noe fiendtlig, vil jeg ikke at du skal sette deg mer i fare.
- Er det en ordre, kommandør? - Ja, det er det.
Greit.
Bare vær forsiktig. Det er også en ordre.
- Folkens? - Jeg så det. Vi fortsetter.
- Hva er det? - Det er stort, hva det nå er.
Vent, se der.
Hva skjedde med lyset?
Kommandør!
- Kel, er alt i orden? - Ja da, jeg har det bra.
Da vi var under, følte jeg en...
La meg gjette, det vi alle følte. Ute av din egen kropp.
Jeg følte det også. Rett før jeg mistet bevisstheten.
Nei, nå holder det.
Om du kan høre meg, samme hva dette spillet er, er det over!
Vi er ferdige.
Enten drep oss eller la oss gå, vi er ferdige med dette tullet.
- Så hvor går vi nå? - Alle andre steder enn dit.
Nå biter vi ikke på kroken. Kom.
- Hva er det? - En kraftsignatur som kommer fra hulen.
- Jeg tror vi har funnet den skyldige. - Bortus?
Det ser ut til å være en holografisk kraftgenerator.
Med en betydelig projeksjonsradius. Den har et aksionskjold.
Takk for at du sa det.
Frekvensen er konstant. Jeg tror jeg kan deaktivere det.
- Skjoldet er nøytralisert. - Hva vil du gjøre?
Det er Narran 1. Den virkelige Narran 1.
- Akkurat der vi satte det fra oss. - Mercer til Orville.
LaMarr her. Hva skjedde? Er alt i orden?
Ja. Jeg skal forklare alt når vi er om bord igjen. Slutt fra Mercer.
Vi bør ta disse fragmentene med oss. Få Isaac til å analysere dem.
Se her.
Det er en polariseringsrest langs de kognitive banene i hjernebarken.
- Og den er der hos alle fem. - Samme hva det var, påvirket det oss likt.
Dette er bevis på en svært dyptgående nerveskanning.
Tenk på det som en elektromagnetisk ayahuasca.
Så vi hadde bare en dårlig tripp?
- Delvis. - Du så skadene våre.
Gordon fikk juling på et toalett. Det er ikke en hallusinasjon.
Bortus, du sa at enhetens kraftsignatur indikerte en holografisk generator.
Det stemmer.
Om man skrur av sikringen på simulatorene våre,
kan man bli skadd eller drept.
Dette er bare en teori, men om dette var en teknologi
som kombinerte nerve- og holografiske elementer,
kunne de dele på arbeidet. Hologrammene skisserer omgivelsene,
og nerveskanningen får hjernen til å fylle dem ut.
Det forklarer hvordan en så liten enhet kunne skape så enorme simuleringer.
Det krever et svært sofistikert system for å samkjøre og synkronisere det.
- Hvem har et sånt teknologinivå? - Og hvorfor de bestemte illusjonene?
- LaMarr til kapteinen. - Kom igjen.
Vi har analysert fragmentene. Du bør kommer til laben.
Det fins rester av en ukjent teknologi i enhetens komponenter.
Men de primære elementene ser ut til å være kaylonske.
Å, hjelpe meg.
Talla, du sa at du fant kaylonske kvantesignaturer
- på veien tilbake fra Xelayah. - Ja.
Da er det mulig at de plantet enheten på Narran 1.
- Hva var formålet? - Det aner jeg ikke.
Kaylonerne har funnet en måte å kødde med tankene våre på. Flott.
Det gir mening. Med krillene på vår side har de ikke flere våpen enn oss.
Med dette trenger de det ikke.
Om du kan kontrollere noens oppfatning av virkeligheten, er det enkelt å erobre.
Med Tallas første rapport om kaylonsk aktivitet i sektoren
og det vi har funnet på Narran 1, tror jeg det er noe stort i gang her.
Ja. Vi skal sende en konvoi som kan gjennomføre en taktisk undersøkelse.
De vil ledsage et vitenskapsfartøy som skal hente fragmentene
og ta dem med til jorden for undersøkelser.
- De vil møte dere på Narran 1. - Takk, admiral.
Informer meg om noe nytt skjer. Slutt fra Halsey.
Vi har et anrop fra USS Franklin. Konvoien er to minutter unna.
- Si at fragmentene er klare til transport. - Ja vel, sir.
- Konvoien nærmer seg systemet. - Få dem på skjermen.
Det er ikke unionsskip, de er kaylonske.
- Hva? - Det er en felle.
- Bortus, skann og bekreft. - Jeg skanner.
- Bekreftet. Det er en unionskonvoi. - Det er kaylonske sfærer, kaptein.
Det kan være en annen nerveenhet i funksjon.
- Dere blir lurt. - Lad alle våpen. Gjør klar til kvantum.
- Ja vel. - Vent litt.
Du skal vel ikke bare høre på ham?
Isaac er den eneste som ikke ville bli påvirket av en enhet.
Eller så prøver han å lure oss til å skyte på våre egne skip.
- Hvorfor det? - Med all respekt, må du spørre om det?
Jeg forsikrer dere om at det stemmer.
Å ja? Du aner ikke hva slags program kaylonerne kan ha gjemt i deg.
- Vi kan ikke stole på ham. - Nå er det nok.
- Skipene nærmer seg. - Høyeste beredskap. Snu, Gordon.
- Unnvikelsesmanøver. - Ja vel!
Alle seksjonene melder om skader.
- Start kvantemotorene. - Roret virker ikke!
Hva skjer, John?
Det er sprekker i kjernen. Vi kan ikke risikere et brudd.
Jeg mottar en melding fra løytnant Keyali.
- Takk og pris. La oss få høre. - Den komme ikke fra planeten.
- Talla, hører du meg?
- John? Ja da. Er du på broen?
- Ja, det er jeg.
- Det må være travelt der ute.
Ja, vi har prøvd å finne dere. Er alt i orden?
Ja da. Jeg har vært på møtestedet i tre timer.
Hva?
Om dere ikke vil ha meg tilbake, tar jeg gjerne en friuke til,
- men jeg vil heller jobbe. - Vi hentet deg for mange timer siden.
- Hva sa du? - Vi var på møtestedet og hentet deg.
Du dro ned til Narran 1 med kapteinen, kommandør Grayson, Bortus og Gordon.
Dere forsvant, og vi har prøvd å finne dere.
Jeg dro fra Xelayah for to dager siden og kom rett hit.
- Bare møt oss i bane rundt Narran 1. - Greit, vi ses om litt. Slutt fra Keyali.
Hva er det som skjer?
- Isaac, skanner du fortsatt? - Ja.
Ingen tegn til landingsgruppen.
- Skyt! - Det taktiske anlegget virker ikke!
Deflektorene svikter!
- Det er brudd i kvantekjernen! - Deflektorene er borte!
Og navigasjonen. Jeg har ikke kontroll over roret.
Forlat skipet, alle mann! Jeg gjentar, forlat skipet!
Hva skjer?
- Hvem er du? - Ikke vær redd, kaptein.
Jeg skal ikke skade noen. Jeg heter Dinal.
- Er du ansvarlig for alt dette? - Ja, det er min skyld.
Dere ser fortsatt urolige ut.
Alt er i orden. Dere kan slappe av. Vil dere ha te?
Vi står over, takk.
Jeg skjønner. Dere vil vite hva som har skjedd.
Det hadde vært fint.
Vi forlot aldri planeten.
- Et poeng til Gordon. Du har rett. - Hva har du gjort med løytnant Keyali?
Hun har det bra. Ta det rolig. Hun er om bord på skipet deres nå i god behold.
- Du har ennå ikke sagt hvem du er. - Dere kjenner ikke meg.
- Men dere kjente forfedrene mine. - Forfedrene?
Å, Kelly. Vår gudinne, herre og frelser.
Eller mer nøyaktig, en menneskekvinne
med et litt komplisert forhold til forfedrene våre.
For to år siden, slik dere oppfatter det,
fant dere en planet som satt fast i en "multifasebane".
Det stemmer.
Hver 11. dag kom den inn i vårt rom og gikk da 700 år frem i tid.
I løpet av den tiden så dere en religion dukke opp.
En religion viet til deg, takket være din klossethet i en mer primitiv periode.
- Jeg beklager. - Det er lenge siden og irrelevant.
Er det derfor dere er her? For å ta en kikk på oss?
Nei. Vi har holdt øye med dere en stund. Ta det med ro. Vi er veldig diskré.
Men fordi dere var viktige i fortiden, var dere et logisk valg.
- Eller like godt som ethvert annet. - Hva er vi utvalgt til?
Ifølge deres kronologi har det gått 50 000 år for oss.
Jeg skal ikke kjede dere med detaljene, men vi har utviklet oss.
50 000 år med evolusjon?
"Evolusjon" passer ikke i dette tilfellet.
Evolusjonen er blind og full. Den snubler i vei med prøving og feiling
og ender med et lite tilfredsstillende vesen.
- Det er ikke vondt ment. - Nei da.
Vi lærte å ta kontroll over evolusjonen og styre den på en effektiv måte.
La oss si at ting går fortere. Mye fortere.
- Dere er udødelige. - Veldig bra, kaptein.
Det går mye lettere å utvikle sinnet om man ikke er redd for å dø.
Det forklarer ikke hvorfor dere skapte hallusinasjonene.
Alt dere opplevde, var virkelig.
Tenk på det som skreddersydde mikrounivers bare for dere.
Innholdet kom fra deres egne sinn og kulturelle databanker.
Det betydde ikke noe.
Det som betydde noe, er at hver av dere opplevde et øyeblikk
da dere trodde dere skulle dø. Og vi var der for å oppleve det med dere.
Jeg beklager den korte forvirringen. Det skjer når man deler et sinn.
Hvorfor skulle dere ønske å oppleve døden?
Udødelighet har sine fordeler.
Men etter en stund forfaller trangen til å utvikle seg.
Når man har sett og gjort alt og tid ikke betyr noe, gjenstår bare ørkesløs lek.
Vi ble selvtilfredse, fordi ingen av oss kan forestille oss vår egen dødelighet.
- Så vi måtte se det gjennom deres øyne. - Jeg er glad dere hadde glede av det,
- men dere ga oss et helvete. - Alt var for kunnskapens skyld.
Om du dytter til en mark for å se hva den gjør, kan du drepe den.
For mange århundrer siden
eksperimenterte folket mitt på en annen art i kunnskapens navn.
Det tok oss ikke 50 000 år å skjønne at det var feil.
- Dere var aldri i fare, det kan jeg love. - Hvordan er det? Udødelighet?
Dere har vokst fra guder og nasjoner, slik vi gjorde det.
Dere etterlot støttehjulene og kom dere til stjernene.
De neste hindrene er likedan. Dere må vokse fra selvet.
Disse abstraksjonene dere befinner dere i nå,
kaptein, oppdagelsesreisende, ektemann, mann...
De er irrelevante når man blir ett med kosmos.
Og når man blir det, er å skape et univers like lett som å blunke.
Dere er en interessant art. Vi skal møtes igjen.
- Mercer til Orville. - LaMarr her, sir. Er alt i orden?
Vi har det bra. Vi ses snart.
- Hva skjedde, sir? - Vi støtte på en gammel venn.
Slutt fra Mercer.
Det vil jeg si: Skål for virkeligheten med alle dens problemer.
Det er interessant.
Selv om de ligger langt foran oss, har vi noe til felles med dem.
Ingen av oss kan fatte vår egen dødelighet.
Alle vet at vi skal dø, men det er umulig for oss å se det for oss.
Jeg kan se det for meg. Ja da.
Stor begravelse, mange som gråter og ønsker at de hadde vært snillere.
Jeg snakker ikke om begravelsen, men om det å faktisk dø. Det er umulig.
Det er vel en svart tomhet?
Ja, men selv i det scenarioet er du der som observatør, og ser tomrommet for deg.
Ikke-eksistens ligger hinsides vår evne til å forestille oss det.
Men de behøver ikke å bekymre seg for det slik som oss.
Døden er en avgjørende del av livet. Det er et edelt overgangsritual.
Det er den vanlige filosofiske visdommen, men den har aldri fungert for meg.
- Ville du levd for alltid? - Ja.
- Hvorfor det? - Jeg vil se hva som skjer.
Tekst: S. Marum