TIL MINDE OM NORM MACDONALD 1959-2021
Isaac!
Isaac?
-Hej, Isaac. Forstyrrer jeg dig? -Ja.
Lad mig omformulere.
Vi skal tjekke skibets systemer. Det medfører et midlertidigt driftsstop.
-Hvor længe varer det? -En halv time? Undskyld, jeg kyler dig ud.
Laboratoriet er til rådighed for alt videnskabs- og maskinpersonale.
Ja. Men vi føler alle sammen, at det her er dit område.
Jeg prøver at skynde mig. Tag dig en drink eller noget.
-Jeg drikker ikke. -Det var en joke.
Ha, ha. Ha.
-Hvad? -Er det ikke det korrekte svar på en joke?
-Nej. Nej, ikke rigtig. -Nu skal du få fred til dit arbejde.
Må jeg sætte mig?
Ja da.
Hej. Jeg beklager. Det var lidt uhøfligt.
Jeg har bemærket, at besætningsmedlemmer flytter sig, når jeg nærmer mig.
Ja. De er nok stadig ved at vænne sig til, at du bliver ombord.
-En rimelig antagelse. -Pandekager?
-Jeg indtager ikke mad. -Nå nej.
Jeg kan ikke få nok af dem. Det var min livret som barn.
Morgen, middag og aften. Men kun med smør. Ingen sirup, ingen frugt.
Det synes folk er sært.
Bliver du ked af det, når folk undgår dig?
Det er fascinerende at iagttage adfærdsmønsteret,
men den følelsesbetonede reaktion overgår mine evner.
-En skam. -Ja. Det ville være informativt.
-Du blev deaktiveret under slaget, ikke? -Ja.
Folk har nok fortalt dig om det.
Jeg har processeret alle data, inklusive en strategisk tidslinje over hændelsen.
Hændelsen?
Jeg fortæller dig en historie alligevel. Jeg var ombord på USS Quimby.
-Quimby blev tilintetgjort. -Ja.
Jeg var sammen med vores astrometriofficer.
Hun hjalp mig med at genstarte navigationssystemet.
Hun var en fantastisk kvinde. Og virkelig dygtig til sit arbejde.
Hun var også min bedste ven.
Hun hed Amanda.
Da vi fik ordre til at forlade skibet, løb vi mod nærmeste nødkapsel.
Vi spændte os fast, men den kunne ikke affyres.
-Hvad er der galt? -Startmekanismen er vist gået i baglås!
En af os måtte gøre det manuelt.
-Jeg gør det. -Nej, Charly. Jeg gør det.
-Nej, jeg vil gerne! Du skal ikke… -For pokker, Charly! Hør nu! Det er okay!
Det er okay.
Hendes blik…
Det kunne ikke diskuteres.
Det ene øjeblik var hun der, det næste var hun væk.
Sammen med 300 andre. På grund af dig.
Så det er virkelig en skam, at du ikke kan føle noget.
For du fortjener at føle al smerte i universet.
Hvis jeg var dig, ville jeg holde mig langt fra messen.
Folk får det dårligt af at se på dig.
MORDER
-Er navigationsscannerne kalibreret? -Kommandør LaMarr gør det som det næste.
Jeg håber, han har taget én friaften de sidste tre uger.
-Gordon, drik ham fuld i aften. -Er det en ordre?
-Ja. -Jeg nyder mit job.
-Keyali til kaptajnen. -Værsgo.
Kan De og kommandør Grayson komme til astrofysiklaboratoriet?
-Der er noget, I skal se. -Vi er på vej.
Hvem gjorde det?
Det ved vi ikke. Der er ingen dna. Det er der sjældent i sådanne sager.
-Hvem har været her de sidste par timer? -Kun kommandør LaMarr.
Ham kan vi nok udelukke. Andre?
Alt var lukket ned, mens John kørte systemtjekket, så det ved vi ikke.
-Og malingen? -Vi tjekkede loggen.
Vedkommende brugte en adgangskode, men uden ID. Vi tror, den var stjålet.
-Hvordan fanden… -Aner det ikke.
Men jeg har givet alle med adgang nye ID, og jeg undersøger kilden til lækket.
Jeg beklager. Det er min skyld.
-Bare få det ordnet. -Ja. Men der er mere, De bør vide.
Hvad?
-Der var et optrin i messen tidligere. -Hvad mener du?
Isaac kom og satte sig, hvorefter alle ved bordet rejste sig.
Kun sekondløjtnant Burke blev, og hun sagde nogle grimme ting til ham.
Såsom?
At han fortjener at føle smerte, og at han bør holde sig fra messen.
-Isaac, passer det? -Ja, kommandør.
Det sker ofte, når jeg interagerer med andre besætningsmedlemmer.
-Ofte? Hvor længe har det stået på? -Siden jeg blev genindsat.
Er du blevet chikaneret uden at sige det?
Lad mig minde kommandøren om, at jeg ikke kan blive såret af den slags.
Og det har givet mig mulighed for
at observere et aspekt af menneskelig adfærd, jeg ikke tidligere er stødt på.
-Had. -Korrekt. Og der har været rigelig data.
Sekondløjtnant Burke, meld dig på mit kontor.
Kaptajn, jeg ved, hvordan det ser ud, men jeg sværger på, at jeg ikke skrev det.
Ved du, hvem der gjorde?
Nej. Jeg har ikke været i laboratoriet, siden reparationerne gik i gang. Tro mig.
Du er en unionsofficer, der har givet sit ord. Jeg tror dig.
Men Tallas beretning bekymrer mig.
Situationen med Isaac er kompleks, men vi må tale om det, hun fortalte.
Må jeg tale frit?
-Værsgo. -De har et stort problem.
Sig frem.
Mange her på skibet er stadig vrede over, at De genindsatte Isaac.
-Rigtig vrede. -Det er jeg klar over.
Og stort set alle kender mindst én, der døde i slaget mod Kaylon-folket.
Men tallet er nok højere. Venner, kolleger, familie.
At han sidder på broen hver dag, som om intet er hændt,
er et slag i ansigtet på hver af dem.
-Skulle han ikke have været genaktiveret? -Nej.
-Selv om det også var ham, der reddede os? -For sent.
Kan De vide, at han ikke har et skjult spionprogram, der kan overtage skibet?
Folk er bange, kaptajn. Deres besætning er bange.
Det er kætteri for en kaptajn at indrømme, men jeg tror ikke, at du tager fejl.
Jeg traf beslutningen, men ved stadig ikke, om den var rigtig.
Men bortset fra det etiske, er der en pragmatisk grund til, at Isaac er her.
Vi mistede stort set hele flåden i slaget. Næste gang er vi måske ikke så heldige.
Isaac er den eneste, der måske kan hjælpe os med
at udtænke et så stærkt forsvar, at vi kan føles os sikre igen.
Og skal vi så takke ham for den tryghed? Vil det være det værd?
Træd af.
Jeg må lægge en plan for at højne kampgejsten.
-Hvordan? -Aner det ikke.
Med et talentshow i værste fald, men vi må tage det i opløbet.
Lad os komme i gang. Gennemgå alt meget nøje.
-Også manifolden på afbøjningsskjoldet? -Ja, alt.
-Den er helt ny. -Opgraderingen gør den oldnordisk.
Som De vil. Lad os tage den ud.
Vi har fjernet stråleantennen.
Nu kan Yaphit deaktivere strømkredsene, så snart I er klar.
Fantastisk. I er foran tidsplanen.
Alle spørger, hvornår vi får den nye Pterodon at se.
Gordon kommer med den hvert øjeblik.
Malloy til Orville. Anmoder om adgang til anløb.
-Anløb godkendt. -Mange tak.
-Har I lige set? -Helt klart ventetiden værd.
Hold da op, hvor er hun smuk. Jeg er forelsket.
Vent, til du flyver hende. Hun er nærmest synsk.
-Hun kender dit næste træk, før du gør. -Det vil jeg tro.
Så snart Isaac laver kalibreringen, er vi klar til testen.
-Lader du ham røre denne skønhed? -Det er jo standardprocedure.
Charly, jeg hørte om din lille snak med kaptajnen.
Tænk ikke på det. Vi er videre.
Jeg har ikke sagt det offentligt, men jeg er enig med dig.
-Hvad mener du? -Isaac burde ikke være blevet genindsat.
Genaktiveret eller ej, så hører han ikke til på broen.
Når jeg er på vagt, skal jeg nærmest tvinge mig selv til at ignorere det.
-Det bør du ikke. -Der er ikke meget andet at gøre.
Jo. Man kan anerkende, at han er der og forblive vred.
Så masochistisk er jeg ikke.
En dag vågner vi måske til nyheden om, at han er væk.
I mellemtiden bør vi omfavne masochismen
og lytte til spøgelserne.
Dysoniumkapaciteten er forbedret med faktor 0,28 i forhold til tidligere.
Det er meget!
Ja. Den maksimale hastighed er nu øget med 56%.
-Så er det på tide med hjelme og seler. -Isaac?
-Goddag, doktor. Goddag, Ty. -Hej, Isaac.
Kan jeg hjælpe jer?
-Vi ville bare høre, hvordan du har det. -Hvordan jeg har det?
Efter det med laboratoriet.
Løjtnant Keyali har endnu ikke opsporet beskedens ejermand.
Nej, jeg…
Nogle af os blev chokerede, så jeg tænkte, at du måske på din egen måde…
Altså… Hvordan har du det?
Jeg fungerer inden for normale parametre.
Isaac? Jeg synes ikke, at du er en morder.
Tak for komplimenten.
Malloy til Orville. Pterodon er klar til test.
-Godt. LaMarr, sæt fuglene fri. -Javel.
-Overgiver navigationskontrollen. -Modtaget. Så er det nu.
Et mål elimineret.
-Charly! Det her klarer jeg i fuldskab. -Jeg ville bare være sød.
Glem det! Du kan visualisere firedimensionel geometri. Bevis det.
Javel.
Nu ligner det noget.
To mål elimineret.
Godt. Nu får du noget at se til.
-Ja! -Tre mål elimineret.
Sådan. Det er nu, det gælder!
Nu bliver du budt op til dans.
Okay.
-Nu ingen skrammer, sekondløjtnant. -Nej da.
Kom nu.
Flot detalje.
-Jeg prøver at variere det. -Hvad synes du, LaMarr?
Uforlignelige specifikationer, og den manøvrerer perfekt. Velkommen i familien.
Mercer til Malloy. Pterodon er nu officielt medlem af flåden.
-Kom ind igen. -Javel.
Keyali til Grayson. Vi har fundet noget.
Rapportér.
Det lykkedes løjtnant Peters at afkode synthesizerbrugerfladen.
Det var svært, men vi genskabte nogle logs og ved, hvem der replikerede malingen.
-Hvem? -Marcus Finn.
Sig, det ikke passer. Se mig i øjnene og sig, at han ikke er morder.
-Det er ikke pointen. -Kan du høre dig selv, mor?
Han løj og ønskede, at vi døde! Så enkelt er det!
Vi indlemmede ham i familien, og han prøvede at dræbe os som tak.
Hvis du er så klar til at tilgive ham, hvorfor er I så ikke sammen igen?
Jeg har ikke bare tilgivet ham. Jeg kæmper med det, præcis som du gør!
Hvis han bliver ombord, vil jeg ikke være her.
Hvor vil du tage hen?
Tilbage til Jorden. Jeg ved det ikke. Men jeg vil ikke være her med ham.
-Marcus, din familie er her. -Nå, men jeg har mareridt.
Vidste du det? Jeg sover ikke længere. Og det gør mine venner heller ikke.
Det vil jeg gerne tale med dig om. I enrum.
Men vi skal også tale om, at du brugte min adgangskode til at dække over hærværk!
Hærværk! Sikke en forbrydelse!
Han dræber tusinder, men jeg får ballade? Pis med dig!
Vi kan lade det passere, hvis det ikke sker igen.
Marcus?
Fint.
-Claire til Isaac. -Ja, doktor?
Jeg må tale med dig. Kan du kigge forbi mit kontor?
Bekræftet. Jeg er der om et øjeblik.
Ty. Jeg prøver at læse. Kan du tage en pause?
-Jeg er snart på level 40. -Skønt. Kan du spille inde ved siden af?
Kom ind.
Marcus, må vi tale med dig?
-Jeg skulle forresten læse ovre hos Kyle. -Vent. Marcus, giv os et øjeblik.
Ty, kan du lige gå udenfor lidt?
-Hvorfor? -Kom nu, Ty.
Okay.
Isaac.
Undskyld, at jeg har voldt dig kvaler.
-Hvad? -Undskyld, at jeg har voldt dig kvaler.
Jeg hørte dig godt.
Tror du, at det var det, du gjorde? "Voldt mig kvaler"?
Din mor foreslog, at jeg undskyldte. Så, undskyld.
Nu da jeg har undskyldt, kan vi så genoptage vores sociale interaktion?
Alle på skibet vil af med dig. Ved du godt det?
-Marcus, det passer ikke. -Stop, mor. Det passer. Det ved du godt.
Jeg vil ikke have dig her. Det vil ingen. Jeg ville ønske, du var død.
Rapport fra forskningsstationen fra udsendte 839, Isaac.
Kvantedrevkammeret kræver magnetisk depolarisation.
Bagerste skibsscanner vil fungere med større præcision,
hvis et tværskibs stabiliseringsanker installeres inde i den primære servopalle.
Et mikrospjæld ved kommandør Bortus' post
vil resultere i en forbedret taktisk responstid i kamp.
Der er en 0,003% effektivitetsvarians i dysoniuminjektorerne,
som kan forbedres med tilføjelsen af et neutronkohæsionsfilter
eller ved at reducere impedansratioen under næste systemdiagnostik.
Den optiske opløsningsevne i simulator 2
kan øges med 63% med ortogonal multioverføring.
Jeg ønsker Finn-familien det bedste.
Styrken af beskyttelsesfeltet er øget med 27%,
og kvantekernestabilisatorerne har en ny inversionstærskelværdi på 0,986.
Det er enormt. Har I testet integriteten af kerneisolationssammenspændingen?
Ja. Den er bundsolid.
Jeg tabte et stykke gok'lah-kage ned i den
for at se, om der skete en afbrydelse, men der skete ikke det mindste.
Tak, fordi du opgav din frokost i flådens tjeneste.
Ingen årsag.
Hvis vi bruger den hjælpegenerator, vi fik sidste år efter Moclan-opdateringen,
så er Orvilles kvantedrive næsten lige så godt som et større fartøjs.
Keyali til kaptajnen. Vi har en nødsituation.
Den optiske opløsningsevne i simulator 2
kan øges med 63% med ortogonal multioverføring.
Jeg ønsker Finn-familien det bedste.
Hvordan skete det?
Det her er en elektromagnetisk forstærker.
Isaac brugte den vist til at lave en frekvensstigning i sin centrale processor.
-Hvorfor? -For at slukke den.
-Slukke for sin hjerne? -Ja, og det lykkedes vist.
-Hvorfor fanden gjorde han det? -Kaptajn…
-Isaac begik selvmord. -Hvad?
-Der er ingen anden grund til at gøre det. -Kan du genoplive ham?
Scanningerne viser, at hans system fejler, så han skal ned i maskinrummet.
Hvis det skal lykkes, må Yaphit forsøge sig,
Han har hjulpet ham før.
Hvad?
Da Isaac lukkede ned før slaget, brugte han en generel elektromagnetisk puls.
Den var kraftig, men ikke mere end det. Det her er…
Isaac mente det virkelig. Han gik efter sine primære systemer med stor præcision.
Som at punktere en pakning med et søm i stedet for en hammer.
Kraften er mindre, til gengæld er den fokuseret.
Jeg anede ikke, at det var så slemt.
Hvordan kunne han nå dertil, når han ikke har følelser?
Det har jeg aldrig troet på. Her ser vi, hvor meget han følte.
Hvad skete der? Kan du hjælpe ham?
Desværre, Claire.
Han vidste, hvad han gjorde. Kredsløbet er helt ødelagt.
Selv hvis vi fik ham genstartet, ville han være en tom skal uden hukommelse.
Han er død.
Marcus?
Skat?
Jeg ved, at du er vågen.
Jeg vil bare vide, om du har brug for at snakke.
Jeg er virkelig træt.
-Er du okay? -Ja.
Jeg håber, at du forstår, at det var Isaacs valg.
Det var det forkerte, men det var udelukkende hans.
-Og det er vigtigt… -Mor. Jeg har det fint.
Okay.
Hey.
Fortalte jeg dig om dengang, jeg var på Dazheen Four?
-Der var et stort uvejr, ikke? -Ioniseret støv.
Vi kunne ikke kommunikere med rumfærgen i ti dage og havde kun vand til en uge.
Da vi løb tør,
tog vi sten i munden for at danne spyt.
Ligesom rejsende i ørkenen i gamle dage.
En lille sten, der kunne vække kirtlerne og sætte dem i arbejde.
Det har jeg brug for nu.
En sten?
Ikke mod tør mund. Mod et tørt sind.
Jeg har fordrevet alle tanker om Isaac så længe
for at ignorere den umulige forening af ham, jeg kendte ham som
og hans rædsomme gerning.
Så nu, når jeg har brug for at føle noget, kan jeg ikke.
Hvordan kan jeg vækkes?
Bare fordi en, du elsker, har gjort noget dumt,
betyder det ikke, at man holder op med at elske. Så enkelt er det ikke.
Denne besætning, mine børn…
-Han dræbte os næsten. -Men gjorde det ikke.
-Han vendte sig mod sine egne. -Hvor mange var allerede døde da?
Hvordan kan man elske en, der gør det?
Kan du?
Ed har en filosofi om, at man kun kommer sig over ulykkelig kærlighed
ved at holde sig fra steder, man var lykkelig.
Måske skal du gøre det modsatte.
Besøg de steder for at finde ud af, hvad det er, du begraver.
Hvad hvis jeg finder ud af, at jeg stadig elsker ham?
Hvordan skal jeg så reagere? Med skam eller accept?
Og uanset hvad, hvad skal jeg så stille op?
Desuden er det jo for sent.
Jeg ved, at ikke alle elskede Isaac.
På baggrund af de valg, han traf i livet,
efterlader han sig et problematisk eftermæle.
Fra start, som et træ, hvis grene er lige så lange som dets rødder,
og ligger halvt synlige, halvt skjulte, var Isaac delvist et mysterium.
Han arbejdede sammen med os.
Han udforskede sammen med os.
Han fejrede vores sejre med os,
og han sørgede over fiaskoer med os.
Og fordi Isaac aldrig selv følte noget af det,
følte vi det for ham.
Han var så lidenskabelig eller stoisk,
som vi havde brug for, at han var.
Og derfor tror jeg, at vi hver især kendte forskellige udgaver af Isaac.
Og derfor vil vi hver især sørge, som vi finder det passende.
Der er ingen forkert måde at sige farvel.
-Hej, mor. -Goddag, doktor.
Afslut simulering.
Ty. Skat, hvad…
-Hvad laver du? -Jeg ville tale med Isaac.
Det ved jeg. Det vil vi alle.
-Simulatoren kan bringe ham tilbage. -Nej, Ty, det kan den ikke.
Det er en trøst, men det er ikke virkeligt.
Simulatoren er god til lege,
men du må ikke bruge den til at bringe folk tilbage.
-Hvorfor ikke? -Det kan forhindre helingsprocessen.
Jeg har haft patienter, som har fået store problemer,
efter at have brugt dette rum til at holde fast i en, de har mistet.
Jeg ved, at du savner ham. Og det vil gøre ondt i noget tid.
Men jeg lover, at det bliver lettere.
-Hvornår? -Snart. Vent og se.
Ty?
Simulation Isaac-8443.
Åh gud.
Sådan. Flot klaret, alle sammen.
Og hurtigere end tidsplanen. Vi burde få store bonusser.
Checken kommer med posten.
-LaMarr til broen. -Mercer her. Værsgo.
Vi er færdige. Medmindre du vil have tonede ruder, er renoveringen færdig.
-Skibet melder klar. -Vi klarer os uden ruderne.
-Ros dit team. -Javel.
Løjtnant Keyali, send systemrapporten og anmod om tilladelse til afgang.
Javel.
Sekondløjtnant Burke, sæt kursen til 74.136.
Udført.
Afventer bekræftelse fra anløbsbroen.
Alle porte er lukket. Fortøjningsklemmer er klar til frakobling. Vi har grønt lys.
-Gordon, påbegynd afgang. -Javel.
Aktivér kvantedrev.
Er du okay?
Jeg tror, at mine hofter bløder lidt, men ellers er alt godt.
-Har du studeret Dakeeli-biologi? -Nej.
-Du lader til at have styr på sagerne. -Et kvalificeret bud.
Så er det sandt, hvad folk siger.
-Hvad siger folk? -At du kan lide damer.
-Jeg kan lide denne dame. -Godt svaret.
Og du ved jo, at dakeelianere elsker limahll efter sex.
-Jeg har en i skuffen. -Du rager pointene til dig.
Har du en gaffel? Stjæler du fra messen?
Nej. Det var en fødselsdagsgave fra Isaac.
Gav han dig en gaffel?
Ja. Gordon prøvede at forklare ham, hvad fødselsdage er. Og det med gaver.
Han glemte bare at fortælle ham, at gaver skal udvælges til den enkelte.
Det vidste Isaac ikke, så han gav mig en gaffel.
Vi syntes alle, at det var morsomt, så jeg beholdt den.
Hvad gør de med ham?
Han skal bringes til Epsilon 2.
Forskerne der vil åbenbart udføre noget Kaylon-research.
Synes du, at det var forkert? Det, han gjorde?
-At han begik selvmord? -Selvfølgelig.
Jeg har bemærket, at mange har virket triste over det. Selv dem, der hadede ham.
Det var selvmord. Det er svært at bearbejde, uanset hvem det er.
-På min hjemplanet er det anderledes. -Hvordan?
Der accepterer man det, når nogen vælger at ophøre med at eksistere.
Nogle føler sig revet ud af tomrummet og tvunget til at eksistere.
Livet tiltaler ikke alle. Folk foretrækker forskelligt.
Så når nogen vælger at afslutte livet, er det deres personlige valg.
Hvad hvis man skifter mening bagefter?
-Det er aldrig sket. -Præcis.
Bliv ikke sur. Jeg siger bare, hvordan det er på Dakeel.
Jeg er ikke sur, det er bare… Det virker bare vanvittigt.
Barbering er et personligt valg. Barberer man skægget af, vokser det ud igen.
Lad mig barbere dit skæg. Så kan jeg arbejde mig nedad.
-Det var en joke. -Det er bare…
Det giver ingen mening. I hvert fald ikke der, hvor jeg kommer fra.
På min planet er der stor respekt om andres minde.
End ikke døden kan røre det.
Så en dag, hvis jeg dør først, må du passe godt på mig inde i dit kønne hoved.
Så vil jeg altid være hos dig.
Hvad er der galt?
-Undskyld, jeg ville ikke forskrække dig. -Bliv, så længe du vil.
John?
-Alt i orden, kommandør? -Det ved jeg ikke!
Har nogen et våben? Et våben!
Unk!
Unk?
Ja, kommandør?
Træd på den.
Hvabehar?
Hårdt. Smadr den.
Det er for småt til at se med blotte øje. Men det er der.
Hvordan fandt du det?
Før i tiden lagde programmørerne af og til noget kode dybt nede i systemet.
Noget, kun de kendte til, hvis de ville have adgang til det senere.
Måske havde Kaylon-folket lavet noget lignende. En slags "backupbevidsthed".
Kan han så stadig være derinde?
Det er muligt. Den menneskelige hjerne
har mange overflødigheder, udviklet gennem milliarder af år.
Ligesom en Rube Goldberg-dims.
Kaylon-hjernen blev designet af intelligente væsener.
Den må være mere effektiv. Måske endda med bevidste overflødigheder.
Ville Isaac ikke have taget det i betragtning?
Ikke nødvendigvis. Måske troede han, at vi ikke kunne aktivere det.
Eller også vidste han det ikke selv.
Jeg tror, at Isaac regnede med, at vores små hjerner overså det.
Men lagringscellen har været blotlagt. Kun sådan kunne jeg komme til den.
Den er i et stasisfelt nu, men ved den mindste anomali kan den destabiliseres.
Så hvis vi vil gøre noget, skal det være snart.
Altså genoplive ham?
Det er subatomar teknologi. Det kan kun skibets computer klare.
Og derfor kan jeg ikke. Cellen er mindre end vores mindste nanoteknologi.
Jeg stoler ikke på, at en computer kan forudse uventede hændelser.
Vi har brug for en biologisk hjernes intuition
og visuelle kapacitet i flere dimensioner.
Charly.
Kom det ikke fra Dem, ville jeg tro, at det var en syg joke.
Jeg ved, at det ikke er let,
men du har et talent, som man kun ser én gang i en generation.
Ingen andre har dine evner inden for dimensionsvisualisering. Så hjælp mig.
Vi har en død Kaylon. Og De vil have, at jeg genopliver ham.
-Ja. -Hvad så med det her?
Jeg gør det, hvis han kan få Amanda tilbage. Aftale?
-Prøv at se det… -Nej.
Beklager, kaptajn, men jeg gør det ikke. Han er død. Som fortjent.
Han var medlem af denne besætning. Nogen vil mene, at det forpligter dig.
Ja, nogen.
Afhænger ønsket om at hjælpe en kollega af dine følelser på det givne tidspunkt?
Det afhænger af, om vedkommende har dræbt en, jeg kender. Ellers hjælper jeg gerne.
Han er vores eneste kobling til Kaylon-folket.
Med al respekt, kaptajn. Hvad tror De, at De vil få ud af ham?
En hemmelig Kaylon-kode, der ændrer alt? Det er jo ikke sket!
-Til gengæld har de dræbt tusinder! -Så vær bedre end dem!
Vis galaksen, at mennesker er anderledes og værdsætter liv, når fjenderne ikke gør.
Ville Amanda være enig?
Charly, du er ikke den eneste, der har mistet venner i det slag.
Det er jeg ked af på vores begges vegne.
Men du opfører dig, som om du har monopol på sorg, og det er ved at være trættende.
Jeg bønfalder dig om at gøre det. Vil du hjælpe?
-Rapportér! -Den droppede ud af kvante.
De overraskede os.
Undvigemanøvre. Få os væk.
-Kaylon-skibet eftersætter. -De er 800.000 km fra os lige nu.
-Hvor langt er vi fra Phycor-systemet? -Cirka 5,9 lysår.
-Gordon, højre om. -Javel.
Kan du føre os ud i atmosfæren?
Jeg opfanger et cyklonisk uvejr i termosfæren på 560 km/t.
-Kaptajn, det er meget hårdt vejr. -Kaylon-skibet dropper ud af kvante.
LaMarr, før al ledig kraft til afbøjningsskjoldene.
Javel.
Gordon, før os derind.
Afbøjningsskjoldene aflades 17% pr. minut, kaptajn.
-Kaylon-skibet er ikke efter. -Nej, for uvejret gør arbejdet for dem.
LaMarr, rapportér.
Jeg kan føre strøm til skjoldene, men ikke beskytte stasisfeltet. Hvis vi mister…
-Er Kaylon-skibet stadig derude? -Ja.
-Hvor mange torpedoer har vi? -26.
-Last dem alle på en rumfærge. Nu. -Javel.
-Undervandskrig? -Netop.
-Torpedoerne er lastet. -Fjernstyr rumfærgen.
Positionér den 2 km fra anløbslugen.
-Rumfærge i position. -Skyd mod rumfærgen.
Kaylon-skibet er i kvantedrev.
-Gordon. -I gang.
Afblæs rød alarm.
Broen til Bortus, afledning vellykket. Flot klaret.
Vi har et problem. Uvejret ødelagde stasisfeltet. Lagringscellen nedbrydes.
Gør vi det ikke inden for de næste par timer, mister vi Isaac.
Sekondløjtnant Burke.
Kaptajn.
Meld dig i maskinrummet og hjælp LaMarr. Det er en ordre.
Det kan jeg ikke.
Du er fritaget for tjeneste.
Hej.
Jeg hedder Marcus. Jeg er dr. Finns søn.
Ja, jeg har set dig før. Charly Burke.
Undskyld, jeg ikke har præsenteret mig. Jeg er stadig ny her.
Pyt med det.
Jeg hørte om det i laboratoriet.
Nå… ja.
Vi har vist noget tilfælles.
Nå. Hvad kan jeg gøre for dig?
Eller ville du bare se hende, der blev fyret?
Altså…
Jeg ville spørge dig, om du ikke nok vil hjælpe Isaac?
-Hjælpe ham? -Ja.
Hvorfor vil du hjælpe Isaac?
Fordi… Jeg er grunden til, at han begik selvmord.
Hvorfor tror du det?
Jeg sagde…
at jeg ville ønske, han var død.
Hold da op.
Marcus, når nogen begår selvmord, er det ikke nogens skyld.
Jeg sagde det til ham, og jeg mente det.
Altså på det tidspunkt.
Det er et menneskeligt instinkt at søge nogen eller noget at bebrejde.
Selvmord er meningsløst. Så vi prøver at få det til at give mening.
Selv hvis vi forråder os selv.
-Er du glad for, at han er død? -Jeg synes…
Uanset hvem der dør, er det en tragedie.
Men er du glad?
Ja, det er jeg.
Men du vil ikke være som mig.
Det vil du ikke bære rundt på. Ikke i din alder.
Det er ikke din skyld.
Jeg hadede ham.
Men jeg… ønskede ikke, at han faktisk døde.
Aktivitet på kvanteniveau.
Hans sensormatrix registrerer miljømæssige stimuli.
-Alfadataoverførsel stabiliseres. -Interne kraftceller tilpasses.
-Det lykkedes vist. -Vent.
Jeg fasematcher den autonome og kognitive nervebrugerflade.
-Kan jeg fastlåse? -Vent.
Det er som at fange en bisværm med et net. Hvis én slipper fri…
Vent.
Der. Fastlås.
Isaac.
-Er du okay? -Jeg er i maskinrummet.
Der har vi den geniale hjerne. Vi har savnet dig, makker.
Jeg forstår ikke? Virkede smalbåndsimpulsen ikke?
-Jo, men vi genoplivede dig. -Charly genoplivede dig.
Forklar.
-Må jeg vende tilbage til tjeneste? -Ja.
Det var ikke for din skyld.
Hvordan har du det?
LaMarr bekræfter, at mine interne systemer fungerer inden for standardparametrene.
Nej, dig. Hvordan har du det?
Jeg forstår ikke spørgsmålet.
Isaac…
Jeg er uddannet i biologisk psykiatri.
Der er ingen fortilfælde for psykoanalyse på kunstige livsformer.
Men vi må prøve alligevel.
Hvorfor gjorde du det?
Jeg har fastslået, at min tilstedeværelse på Orville,
siden afklaringen af konflikten på Jorden, har været skadelig for fartøjets drift.
Jeg har forårsaget de fleste besætningsmedlemmer stor lidelse.
Det har uden tvivl mindsket deres effektivitet betragteligt.
Min deaktivering skulle genskabe den maksimale driftsydelse på Orville.
-Ikke andet? -Korrekt.
Var der en lille del af dig, der gjorde det, fordi du følte dig udstødt?
-Negativ. Jeg er ikke i stand til… -Jeg ved det, jeg…
-Jeg prøver bare at finde en vej ind. -Det må du præcisere.
For pokker, Isaac! Du prøvede at begå selvmord!
Og jeg har brug for at vide, at du ikke gør det igen!
Der er ingen grund til at antage,
at besætningens driftsydelse forbedres uden min deaktivering.
Okay.
Vi må vist gribe det mere logisk an.
Godtager du min status som den primære autoritet,
når det drejer sig om besætningens mentale velbefindende?
Ja.
Og anerkender du, at når det gælder menneskelig adfærd,
så er min dømmekraft som lægefaglig bedre end din?
Ja.
Så er det kun logisk, at du accepterer min påstand om,
at de psykiske skader på besætningen
ville være meget værre, hvis dit selvmord var lykkedes.
Det er en logisk påstand.
Isaac, du nåede frem til din beslutning
på baggrund af din analyse af alle de tilgængelige data.
Men du tog ikke højde for, at folk kan ændre mening.
Du ved ikke, hvordan besætningen vil føle om et år eller om en måned.
Jeg anvendte ikke den data, da den ikke er tilgængelig.
Netop!
Folk, der prøver at begå selvmord, kan ikke skelne mellem fremtiden og nutiden.
Intet problem er så stort, at det ikke kan løses i tide.
Jo, det lader det til. Hvor snart kan jeg forvente besætningens holdningsændring?
Du er en Kaylon. Dit folk ønsker, at menneskene dør.
Men du er også en person, og du er her hos os.
Og det er langt sværere at hade på tæt hold.
Hør her.
Jeg har brug for at vide, at du klarer dig.
Hvis du på noget tidspunkt i fremtiden får disse tanker,
så tal med mig.
Lover du det?
Det lover jeg.
Godt.
Er vores samtale afsluttet?
Det er den vel.
Isaac?
-Jeg er glad for, at du stadig er her. -Tak, doktor.
Tekster af: Mille Dyre Egegaard