- Där är han. Kom igen! - Nu kör vi.
- Jag äter faktiskt! - Det är en fredagstradition, Alara.
Isaac! Nu är det dags.
Jag förstår inte syftet med denna ritual.
Vi är cirkusdjur, Isaac.
Kom igen, gör era insatser. Använd commskannerkod 7499 Alpha 6.
- Vad är ställningen? - 16-14 till Alara.
- Nu får vi det överstökat. - Jag satsar på er. Svik mig inte.
Och kör!
Fleeka hewik-vig!
Och Isaac vinner!
Vad är det? Mår du bra, Alara?
Ring dr Finn. Jag tror att min arm är bruten.
- Hur känns det? - Mycket bättre, tack.
Benbrottet borde vara läkt inom en halvtimme.
Ansträng inte armen för mycket.
Claire, hur kunde det hända?
Visst, Isaac är stark. Men att bryta min arm i jordens dragningskraft?
Hur mår du i övrigt? Några smärtor eller inflammationer?
Kanske lite.
Men jag har också tränat mer på sistone. Hur så?
Din muskelmassa har minskat med tjugo procent.
- Nej. - Och bentätheten med fem procent.
Alara...
Din styrka avtar.
Att kroppen försvagas efter förändrad gravitation är inget nytt.
Det hände de tidiga astronauterna.
Även med hård fysisk träning i tyngdlöshet -
- minskar muskelvolym och styrka.
- Har den hänt en xelayan förr? - Det har förekommit flera fall.
Men atrofin påverkar Alara i snabbare takt.
- Hon flyttade ju hemifrån så ung. - Vad ska jag göra?
Effekterna är inte permanenta ännu.
Vänjer du dig vid xelayansk tyngd- kraft igen återfår du din styrka.
- Hur ska det gå till? - Hon måste till sin hemplanet.
- Hur länge då? - Omöjligt att säga.
Vissa xelayaner har rehabiliterats på några veckor.
- För andra tog det längre tid. - Hur mycket längre?
Den längsta period som har noterats är fyra år.
I ett fall återhämtade sig personen aldrig.
Han lämnade aldrig Xelayah mer.
Jag försöker inte skrämma dig, bara informera dig.
Och om jag inte återvänder?
Med tiden anpassar sig din kropp helt till jordens dragningskraft.
Och om du sen försöker återvända till Xelayah...
- Så blir jag krossad. - Utan skydd, ja.
- När måste hon resa? - För att öka sina chanser? Genast.
Kom in.
När jag kom hit kunde jag lyfta hundra kilo till.
Du är ändå starkare än vi andra.
Vad du än vill göra så har du mitt stöd. Men om du stannar...
Då har ni en säkerhetschef som kan få stryk av en högstadieelev.
Se på mig, kapten. Jag fick det här jobbet för att jag är xelayan.
Alara, dina uppgifter går inte bara ut på att slåss.
Vi kan utöka din personalstyrka, men du bestämmer.
- Ingen kommer att ta order från mig. - Det är deras jobb.
Ingen skulle respektera mig. De skulle hata eller tycka synd om mig.
- Jag behöver inte er välgörenhet. - Så vad tänker du göra?
Vad annat kan jag göra?
Jag tänker åka hem.
Du kanske återhämtar dig snabbt och är tillbaka inom en vecka.
- Och om det dröjer längre? - Du har alltid jobbet kvar.
Tänk om det dröjer väldigt länge?
Bli bättre, bara. Okej?
Som sagt: Vackraste planeten i unionen.
Alara.
- Jag ville se bryggan en sista gång. - Hur mår du?
Jag ska övervinna det här. Jag lovar.
Jag tänker komma tillbaka tuffare än nånsin.
- Jag vet. - Vi kommer att sakna dig så.
Jag kommer att sakna er också.
Vi kommer in i atmosfären. Aktivera gravitationssköld.
Jag kan bara inte...
- Kolla in. - Det är verkligen unikt.
Såna ställen får mig att inse att jag är slödder. Min familj också.
Där är det. Rakt fram.
- Kan jag parkera var som helst? - Ja. Parkera på framsidan.
Okej. Öppna luckan.
Alara!
- Gumman! - Hur gick det?
Det gick bra.
- Det är bara tyngdkraften. - Det verkar rätt allvarligt.
Alara, är det säkert att du mår bra? Jag kan skicka efter dr Finn.
Vi har bättre läkare på Xelayah än ni kan skaffa fram.
- Snälla pappa. - Du har alltid varit ömtålig.
Mr och mrs Kitan...
Alla vet att xelayaner ser ned på armén.
Men er dotter har överträffat alla tänkbara förväntningar.
Hon har räddat många liv, även mitt.
Tack för skjutsen. Vi tar över nu.
Kapten!
Tack. För allt.
- Vi ses snart. - Tack själv, löjtnant.
Kom in, gumman. Du ska få lägga dig.
Inte konstigt att hon är så hård mot sig själv.
Jag skulle vilja slå till den snubben.
- Nu åker vi. - Vänta!
Jag vill prova en grej på den här planeten. Jag tog med den här.
Jösses. Tur det finns gravitationssköldar.
- Hej, gumman. - Känns det bättre?
- Ja, tack. Det här ser jättegott ut. - Hoppas du är hungrig.
- Jag vet att jag är sen. Förlåt. - Hej, raring. Titta vem som är här.
- Alara! Hej, vännen. - Hej, Solana.
- Jag trodde att du var på Jintann 8. - Jintann 9.
Ja, men labbet är igång, så de behöver mig inte på några dagar.
Jag ville träffa min lillasyster.
- Särskilt som hon är sjuk. - Jag är inte sjuk.
Jag sa just att hon redan ser friskare ut än på Orville.
Den återvunna luften var inte bra.
Du fick jobba alldeles för hårt, du såg alltid trött ut.
Hur orkade du vara instängd i rymdskeppet jämt?
- Jag skulle bli galen. - Jag gillar att jobba på Orville.
Tja, nu när du är tillbaka måste du hålla dig sysselsatt.
Varför inte återvända till skolan, göra klart din examen?
- Jag stannar inte så länge. - Det vet man aldrig.
Jag har redan talat med några av professorerna.
De vet att du behöver extra stöd, men de är redo för utmaningen.
Tackar...
Jag har läst att det kan ta lång tid att anpassa sig till tyngdkraften...
Varför hoppas alla att jag ska misslyckas?!
Förlåt mig. Jag bara...
Även om jag tänkte stanna så skulle jag inte studera.
Gumman, du kan väl berätta för henne om dig och Terlus?
- Vad då? - Vi ska gifta oss.
- Ska ni? Vad roligt, grattis! - Han tog tid på sig med att fria...
- Du ska vara tärna såklart. - Och nu när du är hemma, vem vet?
Du kanske kan hitta nån.
Kom in.
- Gillar du ditt gamla rum? - Vilka minnen. Allt är sig likt.
Vi visste att du skulle återvända. Eller hoppades.
För att ni saknade mig?
Såklart. Och för att vi ville ditt bästa.
- Du kan visst inte låta bli. - Med vad?
Har du tänkt på att andra kanske föredrar än annan livsstil än du?
Eller verkar det helt osannolikt?
Hör på, gumman.
Du föddes med vissa... brister.
Du låg efter de andra och kände dig tvingad att gå med i flottan.
Jag var medveten om mina tillkorta- kommanden, du påminde mig varje dag.
Skulle jag ljuga? Du är min dotter.
Just det! Du ska uppmuntra mig, stötta mig.
- Det är sånt pappor gör. - Det där är orättvist.
- Din mor och jag gjorde vårt bästa. - Ert bästa?
- Förlåt att jag var så krävande...! - Vi la ned mycket tid och energi.
För att vi älskar dig. Vi blev så ledsna när du gick med i armén.
De har inspirerat mig mer på ett år än nån på Xelayah gjort i mitt liv.
- Det är tyngdkraftssjukan som talar. - Nej, pappa. Det är jag som talar!
Öppna öronen och lyssna.
Det enda jag behövde höra var: "Du fixar det." Bara en enda gång.
Det kanske hade varit lögn, men jag behövde det.
Vet du vem som sa det i stället?
Kapten Mercer, kommendörkapten Grayson och alla ombord på Orville.
Men inte min egen far.
Läkaren vet inte hur länge du får sitta i stolen.
Din mor och jag tror att en tripp till strandhuset kan göra oss gott.
- Vi kan ena familjen. - En resa gottgör inte tjugo år.
- Hejsan! - Hej, Serris.
- Jag har gjort i ordning huset. - Tack. Nåt vi behöver veta?
Ni har ön för er själva, det är lågsäsong.
Jag åker tillbaka till fastlandet, hör av er om det är nåt.
- Tack så mycket. Hälsa familjen. - Tack, sir.
Alara! Titta!
Så vacker den är! Jag har inte sett en vild eevek på jättelänge.
- Hej, gumman. - Sa inte Serris att vi är ensamma?
En lampa är tänd i ett hus längre ned på stranden.
Det kanske är fler som vill utnyttja lågsäsongen.
Här är så fridfullt när det är tomt. Jag förstår dem.
- Vad säger ni? Dags att sova? - Absolut. Jag är jättetrött.
Vi behöver en DNA-specialist på sjukavdelningen.
Kommunikationspersonalen ska utvärderas. Nåt nytt på tekniksidan?
Nej. Men under sitt utvecklingssamtal -
- frågade Yaphit om föräldraledighet.
- Tänker han dela på sig? - Enligt lag får vi inte fråga det.
Kom in.
Den vikarierande säkerhetschefen är här.
Okej. Skicka in honom.
- Du saknar henne, va? - Jag hoppas bara att hon mår bra.
Ja... - Kom in.
- Löjtnant Tharl inställer sig. - Tharl, kom in.
- Det här skeppet är helt sjukt! - Tack.
När jag såg det tänkte jag: "Det här är ascoolt." Jag gillar mattorna.
Du har utmärkta referenser.
Min förre chef var skitkåt på mig.
Ur yrkesmässig synpunkt, alltså.
Vi har bara vanliga uniformer. Om du behöver nåt speciellt...
Nej, då. Jag har flera såna.
- Kan jag inta min post? - Ja. Jag visar dig till bryggan.
- Vad är det för nåt? - Grodan Kermit.
Sjukt.
- Hjälp mig inte. - Nej då. Bara utifall att.
Du är jätteduktig, Alara.
- Inte tillräckligt duktig. - Jo. Det var mycket bättre än i går.
- Hej. Kan jag hjälpa till? - Hej!
Cambis Borrin och min fru, Floratta.
Vi äger det grå huset, det med silverräcket.
- Just det. Ett vackert hus. - Tack.
- Kom in. - Tack.
Jag heter Drenala. Mina döttrar Solana och Alara.
Hej. Ursäkta att vi stör.
Vi kom i morse och vi tror att nån har varit i vårt hus.
Vi undrar om ni har sett nåt.
- Hade nån brutit sig in? - Vi vet inte, men vi tror det.
- Fanns det några tecken på inbrott? - Inte vad vi såg.
Men saker såg ut att ha flyttats, som om nån hade letat efter nåt.
- Saknades nåt? - Inte vad vi kunde se.
- Har ni ringt polisen? - Ja, de kom direkt.
- Har de sökt efter DNA? - Jag vet inte riktigt.
Alara var säkerhetschef på ett rymdskepp.
Jag är. Inte var.
Vet ni om nån annan finns på ön?
Vår vaktmästare var här i går, men han åkte till fastlandet.
- Hur väl känner ni honom? - Serris har jobbat för oss länge.
Jag menade inte att antyda nåt. Vi är bara lite uppskakade.
- Jag förstår. Jag kan ringa honom. - Tack.
Inget svar.
- Jag kan kolla hans stuga. - Nej, inte i ditt tillstånd.
- Det är mitt jobb, mamma. - Jag kan följa med.
Tharl, du kan ta en paus och äta i mässen.
Jag föredrar att jobba på lunchen.
- Får jag fråga vad det där är? - Det är en gryta.
- Nej. Utväxten. - Det är min matstrupe.
Min art har galet hög metabolism så vi har utvecklat två matstrupar.
En på insidan, en på utsidan. Så vi kan vräka i oss mat.
Pang. Genom slangen och raka vägen till magen.
- Vi har en idé. - Om vad?
Det gäller Alara. Vi kanske kan hjälpa henne.
Vi kan inte lova nåt, men kan ni komma till simulator tre?
Bortus, ta över rodret.
- Några söta killar på rymdskeppet? - Ja, några.
Kul.
- Ditt liv måste vara rätt spännande. - Det kan man säga.
Jag avundas dig faktiskt.
- Avundas du mig? - Ja.
Vi har inte hörts av så mycket det senaste året.
Men när vi gjorde det berättade du galna historier om sånt du sett -
- eller nåt ställe du hade besökt.
- Det finns mycket att berätta. - Den tvådimensionella rymden!
Jag kan inte ens föreställa mig det.
- Jag trodde ni hatade armén. - Jag har en teori:
Att soldaterna och de intellektuella vill ha vad den andre har.
Musklerna vill ha hjärnan.
Hjärnan önskar att den kunde ta itu med det oregerliga fyllot i baren.
Varför kan man inte ha både och?
Jag antar att många ser på såna som du -
- och tänker att vi är bättre, mer välutvecklade, men...
Jag är stolt över dig, syrran.
Vad är det här?
Serris prylar. Han gav sig aldrig av.
Han måste vara kvar på ön.
Ildis, är det klart snart? Vi är jättehungriga.
Trivalvesåsen är ömtålig. Den måste kokas ordentligt.
- Han tror att han är nån kändiskock. - Drenala, tack för att du bjöd oss.
Jag skulle inte heller vilja återvända till huset i kväll.
- Vi åker till fastlandet i morgon. - Kan Serris ha gjort nåt?
Om vi inte hör av honom ringer jag polisen.
Det är lågsäsong, det underlättar sökandet.
Sant. Det är alltid så mycket folk annars.
Nu ser man sand och vatten i stället för parasoll och handdukar.
Men jag tycker om trängsel ibland. Hemma hos oss är det bara vi två.
- Det blir lite ensamt. - Har ni barn?
En son. Men oftast har han inte tid att komma hit.
- Hur gammal är han? - Han fyllde 30 förra veckan.
- Gjorde ni nåt roligt? - Galdus firar inte födelsedagar.
Han tycker inte om att stå i centrum.
- Förutom när han föreläser. - Var undervisar han?
Han är lektor på Xenara universitets medicinska fakultet.
Jag har undervisat där några gånger. Fint universitetsområde.
Verkligen. Galdus stormtrivs.
Han fick jobbet när han var 21 år. Ett underbarn. Inte för att skryta.
Skryt så mycket ni vill. Solanas PhD är vårt favoritämne.
Sluta, mamma.
- Nu är såsen klar! - Äntligen.
- Det ska bli gott. - Ge mig din tallrik.
Tala om ifall den är nog kryddig.
- Är sleven ren? - Javisst.
Den ser lite smutsig ut.
- Den är ren, jag lovar. - Du kanske kan använda nåt annat.
Okej. Jag har säkert en sked här nånstans.
Du kan väl använda handen?
- Visst...! - Jag menar allvar.
- Vad pratar du om? Den är kokhet. - Använd handen.
- Vad sjutton är det som pågår? - Vilka är ni?
Jag är hungrig och vill att min värd serverar mig trivalvesås.
Med handen.
- Ildis... - Sitt ned, mamma.
Bäst du gör som han säger. Ildis.
Jag skulle definitivt säga att den är kryddstark nog.
- Titta vad jag hittade. - Frizziansk champagne.
Ser man på, Ildis! Sparar du den för finare sällskap?
Vad ni nu är ute efter...
Håll käften, Ildis.
En skål, älskling. För Galdus födelsedag.
Grattis till vår lille gosse.
Synd att Galdus inte kan dricka denna goda champagne.
Han dog förra året. Självmord.
- Ni talade ju om honom nyss. - Ja, det kanske var missvisande.
- Vi talar ofta om Galdus. - Jag beklagar er sons död.
- Att förlora ett barn, så hemskt. - Ja.
Det värsta en förälder kan uppleva. Han höll ut så länge han kunde.
Några år faktiskt, efter att du hade förstört hans karriär och liv.
- Vad talar du om? - Professor Ildis Kitan.
Skrev en uppsats publicerad i Xelayanska vetenskapsjournalen:
"Mellara-vaccinet och ökad risk för Torins syndrom: en kritik."
- Galdus Harona. - Minnena kommer tillbaka!
- Vem är han, pappa? - En forskare.
Och uttalad motståndare till Mellara-vaccinet.
Hans forskning visade att vaccinet ökade risken för Torins syndrom.
Han publicerade sina resultat och höll på att bli berömd.
- Han skyddade barn. - Hör på mig:
Jag ville inte förstöra för er son. Det gällde hans forskning.
Hans metoder var bristfälliga. Alla seriösa forskare visste det.
Han hade fel om...
Nej, nej, nej. Du hade fel. Och du ska erkänna att du hade fel.
Er son var mycket smart. För smart för att skynda på publiceringen...
- Du ska ta avstånd från det du sagt. - Tusentals hade dött utan vaccinet!
Du ska berätta att du ljög.
Han hade rätt och du orkar inte leva med skuldkänslorna mer. - Älskling.
Jag tänker inte säga att vaccinet är farligt när det inte stämmer!
Okej! Jag gör det.
Pappa. Så snart du har gjort det kommer de att döda oss.
Det har visst uppstått ett dödläge.
Älskling, vi behöver en lite mindre slutgiltig sporre.
Jag har en idé: Ildis, ni har en ljuvlig trädgård.
- Solana, räck fram handen. - Nej. Snälla, låt bli...
Handen eller huvudet.
- Vilket ska jag ta, älskling? - Låt bli. Jag säger vad ni vill...
Jag vill att du ska få känna på hur det är att se sitt barn lida.
Vi kan börja med lillfingret.
En Unions-skyttel. Vad har du gjort?
- Vem är det?! - Jag vet inte!
De är här. I ert ställe skulle jag fly medan tid är.
Upp. Upp! - Älskling.
Se till att de åker.
Ingen säger ett pip.
Ursäkta att jag bara kommer förbi, er comm verkar inte fungera.
Vi har haft problem med den. Den ska repareras i morgon.
- Jag vill tala med Alara. - Hon vilar.
Vi talar om att ni var här, hon ringer i morgon.
Det är mycket viktigt. Hon vill höra det här.
- Det passar inte just nu. - Hör på, Ildis.
Du ser ned på mig.
Men jag bryr mig lika mycket om din dotter som du.
Jag måste tala med henne genast och åker inte förr.
Gå upp och lås dörrarna. - Pappa, ta med dem upp, nu!
Ed! Ed, hör du mig?
Ja. Jag kan inte röra mig. Kontakta Orville.
Det är problem med ditt gravitationsfält. Kolla mätaren.
Det måste ha blivit överbelastat av skottet.
Eds gravitationsfält krånglar.
Om tre minuter utsätts han för xelayansk tyngdkraft.
Pappa, jag klarar av den här killen. Men du måste hjälpa Ed.
Se till att han kommer in i skytteln.
Vad är det?
- Kan inte du göra det? - Mina ben viker sig.
Pappa, du fixar det. Okej?
Du fixar det.
Kom igen.
Lite till.
Kom igen! Lite längre! Lite till.
- Ed! Ed, hur mår du? - Han är medvetslös, men stabil.
Han måste tillbaka till rymdskeppet, men han klarar sig.
- Kommer ni att klara er? - Alara tog hand om det.
Det gör hon alltid.
- Alara! Hur mår du? - Bra. Hur mår Ed?
- Några brutna ben, men annars bra. - Bra.
- Alara, du... Vi skulle ha... - Du behöver inte säga det.
Det är mitt jobb. Jag har försökt säga det i flera år.
- De hade dödat oss allihop. - Antagligen.
Jag känner inte dig. Jag har inte ens försökt lära känna dig.
Jag ville att du skulle lära känna mig.
Det enda jag ville var att du skulle vara stolt över mig.
Jag är stolt. Så väldigt stolt över att du är min dotter.
Och jag är så ledsen över att du fick mig till far.
Vi skapade ett fält med syntetiska gravitonpartiklar i simulatorn.
Två timmars gravitationsbehandling i veckan och du bibehåller din styrka.
- Det låter så enkelt. - Inte direkt.
Gravitationen är starkare än på Xelayah.
Behandlingarna kommer att göra väldigt ont i början.
Men du kan fortsätta som säkerhetschef så länge du vill.
Kom in.
Hej. Hur mår du?
- Okej. - Du får din första behandling i dag.
Det var det jag ville prata om. Kapten...
Vad är det?
Jag tänker inte göra behandlingarna.
- Claire sa att de gjorde ont... - Det är inte det.
Sir, jag gick med i flottan eftersom jag inte hade nån familj.
Jag ville vara en del av nåt som var större än jag själv.
Kapten, Orville har gett mig så mycket mer än jag kunde önska.
Det var varmt, välkomnande. Jag behövdes.
Ni var min familj.
Ni och hela besättningen, men...
Jag hittade nåt på Xelayah.
Nåt jag bara hade betraktat på avstånd.
Jag trodde alltid att det inte var nåt för mig.
Nu har jag en chans att uppleva det själv.
Jag har redan förlorat så mycket tid, jag vill inte förlora mer.
- Du tänker återvända. - Jag vill vara hos min familj.
Två avsked så tätt inpå varann...
Jag kommer aldrig att glömma det här stället. Jag lovar.
Och vi glömmer aldrig dig.
Och om du nånsin kommer på att du saknar den lilla stolen på bryggan -
...så finns den där för dig.
Det här är till er.
Det har varit ett nöje att tjänstgöra med dig.
Detsamma, kapten.
Översättning: Elisabeth Enström ww.btistudios.com