EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Hvor er kvanterammen?
Han stilte et spørsmål.
Skyt. Da får jeg viljen min.
-Dere har løpt våre ærender i måneder. -Hvor mange fra Fraksjonen er her?
-De kan være blant oss. -Tusenvis til kan være i kvanterammen.
Derfor ville Direktøren ødelegge den.
Direktøren ga dere ordre om å bygge den.
Innser dere ikke hvor absurd det er?
Dere lyder ordre blindt samme hva. Det er forskjellen på oss.
Nei, Fraksjonen bortfører uskyldige og tar over dem.
-Det er forskjellen på oss. -Dere er mordere.
Dere er opportunister. Å ta over folk like før de dør er ikke etisk.
Jo, det er det faktisk.
Vet dere hva? Alle skal vi dø, før eller senere.
I vårt århundre er alle fra 2000-tallet langt borte.
De ødela planeten, så det er like bra.
Bare så du vet det, Jenny, skal vi stoppe denne pandemien
og ta opp jakten på Fraksjonens medlemmer på 2000-tallet.
Direktøren er stanset i fremtiden, og de fleste av dere er døde om to uker,
så lykke til.
Om dere er ferdige med forhøret så vil jeg ta noen prøver.
Du får gjøre nøyaktig hva du vil.
Vi burde sende et SOS på dypnettet slik at andre reisende vet hva som pågår.
De overvåker kanalene våre.
Om Fraksjonen tok over hver FBI-agent som var i lokalet med kvanterammen,
så har jeg ikke den muligheten.
Ok, dette er ikke så komplisert.
Jeg mener at Direktøren kan fikse dette.
Vi må reparere Direktøren.
Direktøren eksisterer i fremtiden.
Og reaktoren er stengt.
-Det er problematisk, Grace. -Planen fins allerede.
Da vi innså at generalplanen ville ta lengre tid å gjennomføre,
ble et team sendt for å anrike uran slik at Direktørens liv ble forlenget.
Noen kilo er nok.
Om vi frakter drivstoffet til stedet
hvor Direktøren skal bygges, kan det brukes i fremtiden.
-Uten at Fraksjonen finner ut av det. -Umulig.
Oi, de lurte oss! Tjo hei! Skjerp dere!
De kan ikke lure Direktøren.
Den trenger bare noen sekunder for å få tilbake kontrollen.
Vet du hvor uranet er?
Gi meg et kart.
Det er varmt der inne.
Trodde du noensinne at du skulle klage på varmen?
Nei. Kanskje strålingen. Er du virkelig sugen på å tape igjen?
Hvem faen kan det være?
-Hvem er du? -Jeg er 4112.
-Hva gjør du her? -Jeg ble sendt hit som forsterkning.
Du kan senke våpenet.
-Forsterkning mot hva? -Jeg håpet at dere visste det.
Beklager, den lille ungen overrumplet meg da hun begynte å prate.
-Jeg gikk glipp av innledningen. -Budbærere er rare.
Hun sa noe om uran, tror jeg.
Det stemmer. Vi anriker det. Det skal bli drivstoff til Direktøren.
-Hvordan sender dere det til fremtiden? -Det skal vi ikke.
Vi anriker det på 2000-tallet og lagrer det i vente på Direktøren.
Alt går etter planen, så vi behøver ingen forsterkning.
-Hvor mye har dere produsert? -2,4 kilo.
-Hvorfor skjøt du ham? -Vis meg hvor det er.
Takk.
Fritt frem.
Det er der inne.
Ta alt.
Det går bra, det går bra.
Det går bra.
Hallo?
Hei, sjef.
Beklager, sønnen min ble syk, og jeg måtte...
Jo, jeg forstår.
Jeg drar så fort moren hans kommer hjem.
Ok. Takk, sjef.
Ja, sånn ja.
...det ukjente viruset.
Tusenvis av mennesker over hele verden er smittet,
og smitterisikoen er størst hos de aller svakeste: gravide kvinner,
barn, eldre og personer med nedsatt immunforsvar.
Mange mennesker henvender seg til legevakten,
men flere blir syke, og det finnes snart ikke en ledig sykeseng i hele byen.
Ordføreren ventes å komme med en uttalelse snart,
men myndighetene har allerede oppfordret innbyggerne til å holde seg hjemme.
-Hva har han gjort med meg? -Han har bare tatt blod- og vevsprøver.
Du er like hel.
Du forstår, ikke sant?
Nei, du utnyttet meg.
Jeg hadde et oppdrag, akkurat som deg.
Vi har samme mål, men vi har ulike fremgangsmåter.
Vi blåser i protokollene, Direktøren og alle de innskrenkningene,
og vi gjør det som er nødvendig og rett.
Som Calloway og Aleksander.
Dere dreper en tredjedel av befolkningen.
-For å redde alle andre. -Det kan jeg ikke akseptere.
Det er allerede gjort. Nå finnes det ingen vei tilbake.
-Vi har ikke gitt opp ennå. -Det burde dere gjøre.
Dere vil ikke klare å forhindre dette, og som historiker er du maktesløs.
Ta vare på den tiden du har igjen.
Vi stikker.
Da jeg fant deg, hadde du svelget en masse piller.
Hvorfor? Skyldfølelser?
Jeg har ingen skyldfølelser.
Det er til det felles beste, og det er utrolig at du ikke innser det.
-Så hvorfor tok du pillene? -Jeg ville dø før viruset gikk sin gang.
Om du føler deg syk nå, så bare vent...
Viruset er laget slik at smittede overlever en lengre tid,
for å fremme smittespredningen og få myndighetene til å undervurdere alvoret.
Når dødstallene omsider går i taket, er det for sent.
Og de siste døgnene er ikke noe jeg vil oppleve.
Du skal få lide.
Akkurat som alle andre.
Helt til det siste.
-De holder en lav profil. -Det er nok tanken.
Hold utkikk og hør på senderne våre.
Mottatt.
ADGANG FORBUDT
Hvem er det?
3468 på høyprioritert oppdrag.
3224. Hva har skjedd?
-Leveransen flyttes frem. Det haster. -Er dette en spøk?
Nei.
-Det trengs ikke på hundrevis av år. -Vi har mer akutte problemer.
Influensaen holder på å bli en pandemi.
-Hva angår det oss? -Kan vi ta det der inne?
Alt vi har er i laboratoriet der borte.
Men hvordan kan anriket uran stoppe en pandemi?
Han oppga feil reisende-nummer.
3224 døde for et halvår siden. Denne gjengen tilhører Fraksjonen.
Skulle ønske jeg kunne fortelle alt, men, du vet, protokoll 2.
Nei, det vet jeg ikke.
Jeg trenger mer.
Vil du ha det skriftlig? Stoler du ikke på Direktøren?
-Du kan utgi deg for å være en annen. -Jeg gjør det. Det er jobben min.
-Er du ny her? -Nei.
-Men uran får ikke havne i feil hender. -Vi er enige.
Hendene på hodet.
Døren.
-Vis hvor det er. -Det er borte. Bare se etter.
Trev?
Har noen av dere blitt syke?
-Du ser ut til å være smittet. -Hvor har dere flyttet det?
De får vite om jeg avslører noe, og da flyttes det.
Noen av dem er allerede på vei hit.
Det finnes ikke uran i laboratoriet!
Faen!
-Føles det bedre? -Nei.
-Det synes jeg. -Kom.
Er den testet?
-Suppen er trygg, Bob. -Hvordan vet du hva jeg heter?
Ingen kjenner igjen meg med denne på. Det er meg.
David! Du burde ikke være her.
Hvorfor ikke? Alle vennene mine er her.
Suppen er utsøkt. Jeg har prøvd den.
Den gjør at du orker å bli kvitt smitten.
Jeg må tilbake til teamet mitt. Jeg har hjulpet Boyd så godt jeg kan.
Ta de her.
De minsker ikke virusmengden,
men om hun får organsvikt, så kan de bremse forløpet.
-Takk. -Får man bruke nanoroboter på egen hånd?
Nå som Direktøren er nedkoblet, så får jeg bruke eget omdømme.
Boyd er en god lege. Hun trengs.
-Vi skal gjøre vårt beste. -Lykke til.
Jeg kan gi dere informasjon i bytte mot de nanorobotene.
Du ville jo dø.
-Ikke om jeg kan kureres. Jeg er ikke dum. -Du er referansen. Du får ingenting.
-Det fantes ikke noe uran. -Fraksjonen var der. De ventet på oss.
-Hvorfor ser dere på meg? -Du sendte oss dit.
For en fornærmelse.
Ja, det gjorde jeg, for vi trenger det og har dårlig tid.
-Finn ut hvor det er og hent det. -De er foran oss. Vi trenger alternativer.
Glem det. Vi trenger Direktøren.
-Fraksjonen har planlagt dette lenge. -Så vi må tenke utenfor rammene.
Det ligger en militærbase i nærheten. NS Wallace.
-Mener du kjernevåpen? -Nå sprengte du rammene, Philip.
Det fungerer ideelt som drivstoff.
Noen hundre år er ikke noe sammenlignet med halveringstiden til plutonium.
-Det blir vanskelig. -Rettere sagt umulig.
Og Fraksjonen har nok tenkt på det.
Tja, det virker ikke som om vi har noe valg.
Jeg har handlet slik at du slipper å begi deg ut på noen dager.
Det var kaos i butikken.
Jeg hørte at det foregår plyndring.
Ja, et fåtall idioter.
Hvordan har du det?
Helt ok.
Jeg er varm. Hodepine.
Jeg har 38 grader.
Du trenger å kjøles ned.
Ifølge nyhetene er det en epidemi. Er det virkelig så alvorlig?
Forhåpentligvis så...overdriver de.
-Hva er det? -De vet ikke. De prøver å finne ut av det.
Men du er syk og må hvile.
Fortell det du vet.
Hvor syk er jeg?
Grant?
Jeg vet ikke.
-Hva skal vi gjøre? -Du er tryggest her.
Tryggest? Nå gjør du meg bekymret.
-Kanskje vi skal dra til sykehuset. -Der vil du ikke være akkurat nå.
Du...
-Jeg blir borte i et par dager. -Et par dager?
-Jeg kommer til å høre av meg... -Du kan bli smittet.
Jeg må hjelpe dem som prøver å stoppe dette.
Du må ta medisinen din og hvile,
slik at kroppen din og barnet får alle krefter som trengs.
Det betyr fersk frukt, ikke saltet kjøtt.
-Må du dra nå? -Om jeg drar nå, kommer jeg hjem fortere.
Jeg elsker deg.
-Så? -Det tok hele natten, men de er klare.
-Bra jobbet. Orker dere? -Vi kan sove i bilen.
Dere visste ikke om rekkevidden var tilstrekkelig.
-Det har vi fikset. -Hvordan vet den når den skal aktiveres?
Direktøren er programmert til å sende et nødsignal i tilfelle den stenges ned.
-Da burde enheten aktiveres. -Burde?
Vil du vite hvor mye som kan gå galt?
-Nei takk. -Det kommer til å funke, sjef.
-Vi er klare. -Da så, sett i gang.
Utflukt!
Hvordan går det med henne?
Virusmengden er uendret, men hun blir ikke bedre.
-Nanorobotene hjelper vel? -Kanskje.
Eller så forverres det. Fraksjonen har vært grundig.
Det er vanskelig å vite hvilke eventualiteter de har tenkt på.
Få hjelp av Grace om du vil, men hold øye med henne.
Og vær forsiktig.
Takk i like måte.
Hei, Bob, ta litt suppe.
Bob?
Bob? Bob?
Å nei.
Hei, Carly, det er meg. Jeg begynner å bli bekymret for deg.
For Jeffrey.
Jeg er syk som faen. Vær så snill...
...ring slik at jeg vet hvor du er og at du har det bra.
Sønnen din hilser også.
Du er en hykler.
Du fordømmer ofringen av liv for å redde fremtiden,
men behandler meg som en forsøkskanin.
Det er din egen feil.
Dette er ressurssløsing. Jeg burde programmere nanorobotene.
-Ikke ennå. -Hvorfor ikke?
Først vil jeg se om antiserumet fungerer. Jeg nærmer meg.
-Boyd dør før du blir ferdig. -Hun er min pasient.
I vårt århundre er du erstattet av behandlende nanoroboter.
Om du vil bidra, kan du ta PCen din og hacke smittevernkontoret.
Hvem?
Hack hvem du vil.
Verken smittevernkontoret eller WHO vet hvordan
man får bukt med et virus fra fremtiden.
Be 1400-tallet sende en eksorsist!
Kan du slutte å prate?
-Din lille undertrykker. -Jeg prøver å redde livet ditt.
Du gjør ingen god jobb. Jeg føler meg forferdelig.
Hvor skal du?
På toalettet.
-Hei, vi... -Dette er en utgang, sir.
Oi, beklager.
-Hva gjør han? -Jobben sin. Slapp av.
Alle her kan tilhøre Fraksjonen.
Om det trengs, tar jeg vaktbua.
Rolig. Vi får ikke tak i noe stridshode om vi begynner å skyte folk.
Vi er fanget. Det er kameraer overalt.
Ro ned, for faen.
-Basen er satt i karantene, sir. -Jeg vet. Jeg er FBI-agent Grant MacLaren.
Jeg har et viktig møte med kommandør Garcia.
-Alle møter er kansellert... -Viseadmiral Donahue beordret møtet,
så møtet er definitivt ikke kansellert.
Sjekk igjen.
-Nå får jeg det opp, sir. -Fint.
-Åpner du porten? -Jeg skriver ut adgangskortene, sir.
Hus 4, på høyre side.
Takk.
-Hva er det? -Går det bra med deg?
Nei, jeg er døende, men jeg må likevel på do av og til.
Du har vært der en stund. Jeg ble bekymret.
Det går bra!
START PROGRAM
Så du hvor hun satte nanorobotene?
Der inne.
Hva gjør du?
Kommandør Garcia, spesialagent MacLaven fra FBI.
-MacLaren. -Det står MacLaven på adgangskortet.
Agent MacLaren vet hva han heter.
-Skal jeg utstede et nytt kort? -Han blir ikke her lenge. Takk.
-Det høres ikke lovende ut. -Det er som det er.
Admiralen fremhevet vel at dette er prioritert.
Og navnet ditt er feilstavet. Folk kan gjøre feil.
Dette er ikke en feil.
Hvordan skal dette stridshodet kunne forhindre en pandemi?
-Det får jeg ikke gå inn på. -Synd, det hadde vært spennende å høre.
Mens du funderer på hva du skal gjøre spres et dødelig virus over hele kloden.
Nå overdriver du vel. Folk dør av influensa hvert år.
Situasjonen er verre enn du tror.
Millioner er smittede, selv om de ikke er syke ennå.
Og spredningen akselererer.
Ifølge admiralen skulle du ta med deg folk fra smittevernkontoret. Er det dere?
De er spesialister.
Dette er helt ubegripelig.
-Om du vil ringe admiralen, så... -Det trengs ikke.
Jeg fikk en uttrykkelig ordre.
Stridshodet separeres fra torpedoen akkurat nå...
...hva nå det skal være godt for.
Det vil lastes om bord i bilen deres.
Men jeg liker ikke at våpen føres bort uten forklaring.
Du redder millioner av liv.
Håper mitt er et av dem. Vi er mange som føler oss dårlige.
Jeg lover at dere her på basen blir blant de første
som får motgiften når den er klar.
David.
-Dra hjem. -Ja, jeg skal bare hente meg litt.
Du har gjort mer enn nok. Myndighetene er seriøse nå, det forekommer plyndring.
Plyndring?
Jeg så en film for noen måneder siden der noe lignende skjedde.
Jeg syntes den var troverdig, foruten plyndringen.
"Se, alle har blitt syke, så nå...
...nå knuser vi ruten og tar en tv."
-Det skjønner jeg ikke. -Ikke jeg heller.
En bra tv er billig nå. Sammenlignet med hva jeg gav for min... Jøss.
-David. -Det er abonnementet som er dyrt.
David! Dra hjem.
Jo...
Nei, jeg venter på at Marcy skal dukke opp.
-Eller så drar jeg hjem. -Det synes jeg.
-Jeg burde ha hugget ham ned. -Da hadde Forbes skutt deg.
Tredve prosent av jordens befolkning.
-Inkludert dere tre. -Sjef, ingen kan forutse det utenkelige.
-Det er derfor det kalles utenkelig. -Men jeg vet hvordan det føles.
-Fraksjonen fikk viruset takket være meg. -Du var dopet.
-Igjen. -Kutt ut. Gjort er gjort.
Jeg er ikke så sikker på det.
-Direktøren kan kanskje endre på dette. -Hvordan?
En bevissthet kan ikke sendes lengre tilbake i tiden enn den siste reisende.
Og reisende kommer jevnt og trutt, over hele verden,
som en del av generalplanen.
Men den siste ankomsten må ha skjedd for flere måneder siden,
før Direktøren ble stengt ned, før alt dette skjedde.
De kan ikke sende bevisstheter bakover i tid,
eller fastsette T.E.L.L., men budbærere teller.
Informasjon overføres fra fremtiden.
Ja, budbærere lager de samme krusningene i romtiden som reisende gjør.
Og Fraksjonen har sendt budbærere nylig.
De har tenkt på alt.
Tja, men jeg har gode nyheter...
Vi er snart hjemme.
RIKSGRENSE CANADA
Tenk at dette området er under kilometertykk is om noen hundre år.
Der borte vil kuplene bygges.
Jeg har bare sett tilfluktsrommene fra innsiden.
Hva er det?
Faen også.
Marcy!
Hva skjedde? Hun burde ikke ha pustevansker allerede.
-Jeg måtte gjøre det. -Hva har du gjort?
Nanorobotene har fanget viruset i de røde blodkroppene der det ikke kan overleve.
-Hun blir bedre snart. -Fraksjonen forutså det.
Viruset hemmer blodets evne til å transportere oksygen. Hun kveles.
-Slå dem av. -Om nanorobotene inaktiveres, er de tapte.
Slå dem av, ellers dør hun. De fyller uansett ingen funksjon.
PROGRAM AVSLUTTET
-Sånn, nå er hun bedre. -Det er hun ikke!
Hun er tilbake til start. De har vært et steg foran oss hele tiden.
Skjønte du ikke at de regnet med det?
-Det er din feil som ikke stolte på meg! -Hvorfor skulle jeg det?
Du lever takket være meg, og du er frisk.
Jaså?
Da du restituerte meg, så utelot du visse ting. Hva utelot du, Grace?
-Vil du prate om det nå som vi er døende? -Jeg er ikke døende, det er du som er det!
Uroen vokser for det globale viruset som har utviklet seg til en epidemi.
Verdens helseorganisasjon er i kriseberedskap,
og smitten spres i rekordhøy takt.
Myndighetene i London, Paris og Roma rapporterer stigende dødstall
og ser ingen ende på den globale pandemien...
Dette er spesialagent Grant MacLaren...
...opptøyer og plyndring, forverret av redsel for viruset
som har rammet nesten alle land i verden.
Politiet kan ikke opprettholde orden på grunn av lav bemanning,
siden personalstyrken deres er sterkt redusert av viruset.
Sykdomsforløpet har ennå ikke blitt kartlagt,
og samtidig som dødstallene stiger,
er det færre som tilfriskner helt fra den dødelige sykdommen.
Ansvarlige myndigheter står uten svar...
Lykke til.
Sett den ned.
Skal vi ta en pause?
-Nei, det går bra. -Ok, kom igjen.
Vi er snart fremme.
Legg ned våpnene!
Sikre stridshodet!
-Hvor flytter dere det? -Et sted utenfor Direktørens rekkevidde.
Kom igjen... Det er klart vi forutså dette da dere gikk glipp av uranet.
Opp med humøret. Dere er et bra team, og vi trenger folk.
-Vi burde samarbeide. -Nei takk.
Direktøren fikk sjansen sin.
Ikke en dritt ble annerledes i fremtiden.
Foruten at Fraksjonen ble dannet.
I vår fremtid døde dere da tilfluktsrom 41 kollapset.
-Det kan jeg ikke begripe. -Det overrasker meg ikke..
Ok... Takk for plutoniumet.
Det får vi god bruk for. La oss dra!
Plutonium? Trodde du at vi hadde med oss et atomstridshode?
Du sa jo at de overvåket kommunikasjonen vår.
En slurvefeil i e-posten fra admiral Donahue kan ha villedet dem.
Jeg skrev Mark 45-stridshode i stedet for... Mark 46?
Mark 45 var et atomstridshode. Det er så sant.
Men Mark 45-torpedoen ble tatt ut av bruk i 1976. På en onsdag.
Aldri i livet ville vi fått med oss et atomstridshode fra en militærbase.
Dere har lagt beslag på en konvensjonell Mark 46 ubåt-torpedo.
Noe helt annet.
Faen.
Carly, jeg tror det er nok avstand nå.
Enheten er på plass og aktivert!
Snu deg.
Kom igjen, Mac.
Jeg er ubevæpnet. Kan du virkelig drepe meg med overlegg?
Absolutt.
LEGER: FREMSTILL OG DISTRIBUER FØLGENDE MOTGIFT UMIDDELBART.
Jeg er Reisende 4991!
Det fungerte.
Direktøren er i drift igjen.
En motgift er sendt til 2000-tallet.
Det krypterte signalet ble aktivert i samme stund som Direktøren ble stengt ned.
Det tok en stund før vi fant det, men vi tok oss dit uten å bli oppdaget.
Kraftkilden var bare nok til å starte opp Direktøren i tre sekunder.
På den korte tiden rakk Direktøren lede om kraftforsyningen,
stenge Fraksjonens tilgang til reaktoren, lage en motgift...
...som vil vinne krigen.
-Hvor mange fra Fraksjonen er igjen? -Ingen vet hvor mange som ble sendt.
Direktøren har ikke T.E.L.L. for samtlige.
Kat?
Grant.
Jeg ble så bekymret. Jeg har ringt.
Unnskyld, men arbeidet var vellykket.
-Du vil bli frisk. -Jeg er så syk, lov at du mener det.
Jeg lover, vi har nådd et gjennombrudd. Se på nyhetene. Jeg skynder meg hjem.
-Jeg er bekymret for barnet. -Jeg er hjemme senest i morgen.
Kanskje tidligere.
Han svarer ikke.
Vi klarte det, så vi kan nok vekke deg snart.
Hun hører deg ikke, og det er utrolig at du starter med henne. Det er min tur!
-Boyd er mye sykere enn deg. -Kan du ta meg etterpå?
Nei. Den nyankomne reisende i den syke vertskroppen, og så er det din tur.
Jeg vet at du hater meg.
Kat.
-Våkne, elskling. -Er du hjemme?
Ja, jeg tok med meg dette.
-Kom igjen. -Hva er det?
Nei, ingen medisin. Det kan skade barnet.
Dette fikk jeg av smittevernkontoret, og jeg har dobbeltsjekket. Det er ufarlig.
Det virker raskt.
-Du skal få sove. -Nei, kan du bli her hos meg en stund?
Bare et øyeblikk.
Det gjør jeg så gjerne.
Jeff?
Jeffrey?
Carly?
Jeg vet at du har ringt. Jeg har hentet dette.
-En motgift mot viruset. -Hva? Hvor fikk du tak i det?
Samme det. Dere kommer til å bli friske.
Jeg ble redd. Visste ikke hva jeg skulle gjøre da du ikke kom.
Jeg kunne ikke gjøre mer enn å holde ham.
Jeg tar ham. Jeg vet...
Egentlig må jeg jobbe, men...
Det går bra. Hvil deg litt først.
-Jeg vet, gutten min... -Ja, jeg gjør nok det.
Motgiften ble fremstilt av smittevernkontoret
og sendes nå til helsemyndigheter i hele verden.
Marce.
Hørte du at de har funnet en motgift?
-Det var sikkert du som oppfant den. -Ikke denne gangen.
Har du holdt deg hjemme?
Nei, jeg hjalp til på et herberge.
-David, du kunne ha blitt smittet. -Ja, jeg ble det.
Menneskene som jeg jobber med glemmes bort når noe slikt... skjer.
-Du har ikke tenkt å gi meg den der? -Bare om du er syk.
Apropos å bli syk...
En mann jeg kjenner falt om da jeg skulle gi ham suppe.
-Pulsen er bra. -Og da han lå der på båren...
...følte jeg meg som en sånn birolle i en film med trist slutt.
Og jeg tenkte for meg selv...
Marcy kommer til å skjelle meg ut om jeg dør av dette.
For jeg kan ikke slutte.
-Med å hjelpe andre? -Er det ikke likedan for deg?
-Gap. -Men du går mer imponerende til verks.
Ok, du er ikke syk.
Jeg bør kanskje få sprøyten likevel.
Ingen symptomer. Det betyr at du er immun.
Finn vennen din og gi ham dette.
-Ok? -Ja visst.
-Må du stikke? -Fullt opptatt. Jeg ville bare sjekke deg.
-Oi, hjemmebesøk. -Jeg kommer tilbake senere, om det er ok.
Ikke hold deg våken.
Jo, det kommer jeg nok til å gjøre.
-Jeg trodde du dro hjem. -Jeg skal bare sjekke pasientene mine.
Hvordan har dere det?
-Mye bedre. Takk. -Bra.
Smittevernkontoret har opprettet mottak
for å påskynde vaksineringen, og Jenny...
...det vil si, Jenny 3.0... styrer leveransene.
Marcy?
Stemmer, hun våknet for en stund siden.
-Hvordan har du det? -Helt jævlig. Men jeg overlever.
Jeg overlever også, takk for at du spør.
Jeg har ikke hørt noe fra de to andre i teamet mitt, men jeg håper...
Tekst: Morten Fiskvik