EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Var är kvantramen?
Han ställde en fråga.
Skjut. Då gör ni mig en tjänst.
-Ni har arbetat åt oss i månader. -Hur många ur Falangen är här?
-De kan finnas bland oss. -Tusentals kan finnas i kvantramen.
Därför ville Direktören förstöra den.
Direktören beordrade er att bygga den.
Inser ni inte hur absurt det är?
Ni lyder order oavsett vad. Det är det som är skillnaden mellan oss.
Nej, Falangen för bort oskyldiga och tar över dem.
-Det är skillnaden mellan oss. -Ni är mördare.
Ni är opportunister. Att ta över personer innan de dör är inte etiskt.
Jo, det är det faktiskt.
Vet ni vad? Alla ska vi dö, förr eller senare.
I vårt århundrade är alla från 2000-talet borta.
De förstörde vår planet, så lika bra det.
Bara så du vet, Jenny. Vi ska stoppa den här pandemin
och sen tar vi upp jakten på varenda medlem av Falangen i 2000-talet.
Direktören stängs ned i framtiden och de flesta av er dör inom två veckor,
så lycka till.
Om förhöret är avklarat så tänkte jag ta några prover.
Du får göra precis vad du vill.
Vi borde skicka ett SOS på dolda webben så att andra resenärer vet vad som pågår.
De övervakar våra kanaler.
Om Falangen tog över alla FBI-agenter i lokalen med kvantramen,
-så har jag ändå inte den möjligheten. -Okej, det här går att lösa.
Jag menar att Direktören kan fixa det här.
Vi måste fixa Direktören.
Direktören existerar i framtiden.
Och reaktorn har stängts ned.
-Det är problematiskt, Grace. -En plan finns redan.
När det stod klart att generalplanen skulle ta längre tid
sändes ett team för att anrika uran så att Direktörens livslängd förlängdes.
Några kilo skulle räcka.
Om vi fraktar bränslet till platsen
där Direktören kommer att byggas, kan det användas i framtiden.
-Utan att Falangen får reda på det. -Omöjligt.
Oj, de lurade oss! Hoppsan-sa! Ryck upp er!
De kan inte lura Direktören.
Den behöver bara några sekunder för att återta kontrollen.
Vet du var uranet finns?
Hämta en karta.
Det är varmt därinne.
Trodde du nånsin att du skulle klaga på värmen?
Nej. Möjligtvis strålningen. Vill du verkligen bli schackmatt igen?
Vem fasen är det?
-Vem är du? -Jag är 4112.
-Vad gör du här? -Jag blev hitskickad som förstärkning.
Du kan sänka vapnet.
-Förstärkning mot vad? -Jag hade hoppats att ni visste.
Ursäkta, den skrikiga ungen överrumplade mig när hon började prata.
-Jag missade inledningen. -Budbärare är skumma.
Hon sa nåt om uran, tror jag.
Ja, det stämmer. Vi anrikar det. Det ska bli bränsle åt Direktören.
-Hur ska ni sända det till framtiden? -Det ska vi inte.
Vi anrikar det på 2000-talet och förvarar det i väntan på Direktören.
Allt går planenligt, så ingen förstärkning behövs.
-Hur mycket har ni producerat? -2,4 kilo.
-Varför sköt du honom? -Visa mig var det finns.
Tack.
Fritt fram.
Det är därinne.
Ta allt.
Ingen fara.
Hallå?
Hej, chefen.
Förlåt, min son blev sjuk och jag fick...
Jo, jag förstår.
Jag åker så fort hans mamma kommer hem.
Okej. Tack, chefen.
Ja, så ja.
...det okända viruset.
Tusentals människor över hela världen har smittats,
och smittorisken är som störst hos de svagaste: gravida kvinnor,
barn, äldre och personer med nedsatt immunförsvar.
Många människor söker sig till akutmottagningarna,
men allt fler insjuknar och det finns snart inte en ledig vårdplats i hela stan.
Borgmästaren väntas göra ett uttalande inom kort,
men myndigheterna har redan uppmanat invånarna att hålla sig hemma.
-Vad har han gjort med mig? -Han har bara tagit blod- och vävnadsprov.
Du är oskadd.
Du förstår, eller hur?
Nej, du utnyttjade mig.
Jag hade ett uppdrag, precis som du.
Vi har samma mål, men vi har olika tillvägagångssätt.
Vi struntar i protokollen och Direktören och alla de där inskränkningarna,
och vi gör det som är nödvändigt och rätt.
Som Calloway och Aleksander.
Ni mördar en tredjedel av befolkningen.
-För att rädda alla andra. -Det kan jag inte acceptera.
Det är redan gjort. Nu finns det ingen återvändo.
-Vi har inte gett upp än. -Det borde ni göra.
Ni kan inte förhindra det här, och som historiker är du maktlös.
Ta vara på den tid du har kvar.
Vi sticker.
När jag hittade dig hade du svalt en massa piller.
Varför? Skuldkänslor?
Jag har inget att skämmas för.
Det här tjänar ett högre syfte och det är märkligt att du inte inser det.
-Så varför tog du pillren? -Jag ville dö innan viruset tog över.
Om du mår dåligt nu, så vänta bara.
Viruset är utformat så att de smittade överlever en längre tid,
för att främja smittspridningen och få myndigheterna att underskatta allvaret.
När dödstalen väl skjuter i höjden är det för sent.
Och de sista dygnen är inget som jag vill uppleva.
Du kommer att lida.
Precis som alla andra.
In i det sista.
-De håller låg profil. -Det är nog tanken.
Håll utkik och lyssna på våra sändare.
Uppfattat.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Vem är det?
3468 på högprioriterat uppdrag.
3224. Vad har hänt?
-Leveransen tidigareläggs. Det brådskar. -Skämtar ni?
Nej.
-Det krävs inget bränsle på hundratals år. -Vi har mer angelägna problem.
Influensan är på väg att bli en pandemi.
-Vad angår det oss? -Kan vi ta det därinne?
Allt vi har finns i labbet en bit bort.
Men hur kan anrikat uran stoppa en pandemi?
Han uppgav ett falskt resenär-nummer.
3224 dog för ett halvår sen. Det här gänget tillhör Falangen.
Jag önskar att jag kunde berätta allt, men, du vet, protokoll två.
Nej, jag vet inte.
Det krävs mer.
Vill du ha det på pränt? Litar du inte på Direktören?
-Du kan utge dig för att vara nån annan. -Visst gör jag det. Det ingår i jobbet.
-Är du ny här? -Nej.
-Men uran får inte hamna i orätta händer. -Vi instämmer.
Händerna på huvudet.
Dörren.
-Visa var det finns. -Det är borta. Varsågoda och kolla.
Trev?
Har några av er insjuknat än?
-Du verkar ha blivit smittad. -Var finns det nu?
De får veta om jag avslöjar nåt och då förflyttas det.
Några av dem är redan på väg hit.
Det finns inget uran i labbet!
Fan!
-Känns det bättre? -Nej.
-Det tycker jag. -Kom.
Är den testad?
-Soppan är bra, Bob. Jag lovar. -Hur vet du vad jag heter?
Ingen känner igen mig med den här på. Det är jag.
David! Du borde inte vara här.
Varför inte? Alla mina vänner är här.
Soppan är utsökt. Jag har provsmakat.
Så att du orkar bli kvitt den där smittan.
Jag måste tillbaka till mitt team. Jag har hjälpt Boyd så gott jag kan.
Ta de här.
De minskar inte virusmängden,
men om hon får organsvikt så kan de bromsa förloppet.
-Tack. -Får man använda naniter på eget bevåg?
Nu när Direktören är ur drift så får jag använda eget omdöme.
Boyd är en duktig läkare. Hon behövs.
-Vi ska göra vårt bästa. -Lycka till.
Jag kan ge er information i utbyte mot de där naniterna.
Du ville ju dö.
-Inte om jag kan botas. Jag är inte dum. -Du är referens. Du får ingenting.
-Det fanns inget uran. -Falangen var där. De inväntade oss.
-Varför glor ni på mig? -Du skickade dit oss.
Vilken förolämpning.
Ja, det gjorde jag eftersom vi behöver det och tiden är knapp.
-Ta reda på var det finns och hämta det. -De är steget före. Vi behöver alternativ.
Glöm det. Vi behöver Direktören.
-Falangen har planerat det här länge. -Vi måste tänka utanför ramarna.
Det ligger en militärbas i närheten. NS Wallace.
-Menar du kärnvapen? -Nu sprängde du alla ramar, Philip.
Men det blir utmärkt som bränsle.
Några hundra år är ingenting jämfört med halveringstiden på plutonium.
-Det blir svårt. -I princip omöjligt.
Och Falangen lär ha räknat med det.
Tja, det verkar inte som att vi har nåt val.
Jag har handlat så att du slipper ge dig ut på några dagar.
Det var kaos i affären.
Jag hörde att plundrare härjar.
Ja, ett fåtal idioter.
Hur mår du?
Hyfsat.
Jag är varm. Huvudvärk.
Trettioåtta graders feber.
Du behöver svalka.
Enligt nyheterna är det en epidemi. Är det verkligen så illa?
Förhoppningsvis så... överdriver de.
-Vad är det? -De vet inte. De försöker ta reda på det.
Men du är sjuk och måste vila.
Berätta vad du vet.
Hur sjuk är jag?
Grant?
Jag vet inte.
-Vad ska vi göra? -Du är tryggast här.
Tryggast? Nu gör du mig orolig.
-Vi kanske ska åka till sjukhuset. -Där vill du inte vara nu.
Du...
-Jag blir borta ett par dagar. -Ett par dagar?
-Jag kommer att höra av mig... -Du kan bli smittad.
Jag måste hjälpa dem som försöker stoppa det här.
Du måste ta dina mediciner och vila,
så att din kropp och barnet får så mycket energi som möjligt.
Det betyder färsk frukt, inte saltat kött.
-Måste du åka nu? -Om jag åker nu kommer jag hem fortare.
Jag älskar dig.
-Nå? -Det tog hela natten, men de är klara.
-Bra jobbat. Orkar ni? -Vi kan sova i bilen.
Ni visste inte om räckvidden skulle räcka.
-Det är åtgärdat. -Och när ska den aktiveras?
Direktören är programmerad att sända ut en nödsignal ifall den stängs ner.
-Då borde anordningen utlösas. -Borde?
Vill du veta allt som kan gå snett?
-Nej tack. -Det kommer att funka, chefen.
-Vi är klara. -Då så, sätt fart.
Utflykt!
Hur mår hon?
Virusmängden är oförändrad, men hon blir inte bättre.
-Naniterna hjälper väl? -Kanske.
Läget kan förvärras. Falangen har varit noggrann.
Det är svårt att veta vilka eventualiteter de har tänkt på.
Ta hjälp av Grace om du vill, men håll ett öga på henne.
Och ta hand om dig.
Detsamma.
Hej, Bob, ta lite soppa.
Bob?
Bob? Bob?
Åh, nej.
Hej, Carly, det är jag. Jag börjar bli orolig för dig.
Och för Jeffrey.
Du, jag är sjuk som fan. Snälla...
...ring så att jag vet var du är och att du mår bra.
Din son hälsar också.
Du är en hycklare.
Du fördömer offrandet av liv för att rädda framtiden,
men du behandlar mig som en försökskanin.
Du har dig själv att skylla.
Det här är slöseri med resurser. Jag borde programmera naniterna.
-Inte än. -Varför inte?
Först vill jag se om antiserumet funkar. Jag närmar mig.
-Boyd dör innan du är klar. -Hon är min patient.
I vårt århundrade är du ersatt av behandlande naniter.
Om du vill bidra, så kan du ta din dator och hacka smittskyddsmyndigheten.
WHO?
Hacka vem du vill.
Varken smittskyddsmyndigheten eller WHO
vet hur man får bukt med ett virus utformat i framtiden.
Be 1400-talet att skicka en exorcist.
Kan du sluta prata?
-Din lilla översittare. -Jag försöker rädda livet på dig.
Tja, du sköter dig inget vidare. Jag mår uruselt.
Vart ska du?
Till toaletten.
-Hej, vi... -Det här är en utfart, sir.
Oj, förlåt.
-Vad gör han? -Sitt jobb. Ta det lugnt.
Alla här kan tillhöra Falangen.
Om det behövs slår jag ut vaktkuren.
Lugn. Vi får inte tag på nån stridsspets om vi börjar skjuta folk.
Vi sitter fast. Det är kameror överallt.
Lugn nu, för fan.
-Basen är satt i karantän, sir. -Jag vet. Jag är FBI-agent Grant MacLaren.
Jag har ett brådskande möte med kommendör Garcia.
-Alla möten är inställda. -Viceamiral Donahue beordrade mötet,
så det är definitivt inte inställt.
Kolla igen.
-Nu får jag upp det, sir. -Fint.
-Öppnar du grinden? -Era passerkort skrivs ut, sir.
Hus 4, på höger sida.
Tack.
-Vad är det? -Mår du bra?
Nej, jag är döende, men jag måste ändå gå på toa ibland.
Du har varit där ett tag. Jag blev orolig.
Jag mår bra!
KÖR PROGRAM
Såg du var hon ställde naniterna?
Där inne.
Vad gör du?
Kommendör Garcia, specialagent MacLaven från FBI.
-MacLaren. -Det står MacLaven på passerkortet.
Agent MacLaren har koll på sitt namn.
-Ska jag utfärda ett nytt kort? -Han blir inte långvarig. Tack.
-Det låter inte lovande. -Det är som det är.
Amiralen betonade säkert att det är prioriterat.
Och ditt namn är felstavat. Misstag sker.
Det här är inget misstag.
Hur ska den här stridsspetsen kunna förhindra en pandemi?
-Det får jag inte gå in på. -Synd, det hade varit spännande att höra.
Medan du funderar på det här sprids ett dödligt virus över hela jorden.
Nu tar du väl ändå i. Folk dör av influensa varje år.
Läget är mycket värre än du tror.
Miljontals människor är smittade, även om de inte har insjuknat än.
Och spridningen accelererar.
Enligt amiralen skulle ni ha med er folk från smittskyddsmyndigheten. Är det ni?
De är specialister.
Det här är helt obegripligt.
-Om du vill ringa amiralen så... -Det behövs inte.
Jag fick en uttrycklig order.
Stridsspetsen frigörs från torpeden i detta nu...
...vad nu det ska vara bra för.
Den kommer att placeras i ert fordon.
Men jag ogillar när bestyckning förs bort utan förklaring.
Du räddar livet på miljontals människor.
Hoppas att jag är en av dem. Jag mår för jävligt. Många andra med.
Jag lovar att personalen på basen blir bland de första
som får botemedlet när det är klart.
David.
-Åk hem. -Jag ska bara ta igen mig lite.
Du har gjort mer än nog. Myndigheterna varnar. Det pågår plundring.
Plundring?
Jag såg en film för några månader sen där nånting liknande hände.
Den var realistisk, men plundringen kändes fel.
"Kolla, alla har blivit sjuka, så nu krossar vi rutan och snor en tv."
-Jag fattar inte det. -Inte jag heller.
En bra tv kostar ju inget alls nu jämfört med vad jag gav för min.
-David. -Men abonnemanget är dyrt.
David! Åk hem.
Visst.
Nej, jag väntar på att Marcy ska dyka upp.
-Eller så åker jag hem. -Gör det.
-Jag borde ha huggit ner honom. -Då hade Forbes skjutit dig.
Trettio procent av jordens befolkning.
-Däribland ni tre. -Chefen, ingen kan förutse det otänkbara.
-Det är därför det kallas just otänkbart. -Men jag vet hur det känns.
-Falangen fick viruset tack vare mig. -Du var drogad.
-Igen. -Sluta. Gjort är gjort.
Jag är inte så säker på det.
-Direktören kanske kan ändra på det. -Hur då?
Ett medvetande kan inte sändas längre tillbaka i tiden än den senaste resenären.
Och resenärer anländer jämt och ständigt, över hela världen,
som en del av generalplanen.
Men den senaste ankomsten måste ha skett för flera månader sen,
innan Direktören stängdes ned, innan allt det här hände.
Falangen kan inte sända medvetanden bakåt i tiden,
eller fastställa T.E.L.L., men budbärare räknas.
Information som överförs från framtiden.
Ja, budbärare orsakar samma krusningar i rumtiden som resenärer gör.
Och Falangen har sänt budbärare nyligen.
De har tänkt på allt.
Tja, men jag har goda nyheter...
Vi är snart hemma.
LANDSGRÄNS KANADA
Tänk att det här ligger under kilometertjock is om några hundra år.
Där borta kommer kupolerna att byggas.
Jag har bara sett skyddsrummen från insidan.
Vad är det?
Fan också.
Marcy!
Vad hände? Hon borde inte ha andningssvårigheter redan.
-Du lyssnade inte. Jag hade inget val. -Vad har du gjort?
Naniterna har fångat viruset i de röda blodkropparna där det inte kan överleva.
-Hon blir snart bättre. -Falangen förutsåg den motåtgärden.
Viruset hämmar blodets förmåga att transportera syre. Hon kvävs.
-Stäng av dem. -Om naniterna inaktiveras är de förlorade.
Stäng av dem, annars dör hon. De fyller hur som helst ingen funktion.
PROGRAM AVSLUTAT
-Nu mår hon bättre. -Nej!
Hon är tillbaka på ruta ett. De ligger före oss hela tiden.
Fattade du inte att de räknade med det?
-Det är ditt fel som inte litade på mig! -Varför skulle jag det?
Du lever tack vare mig, och du är frisk.
Jaså?
När du återställde mig utelämnade du vissa saker. Vad utelämnade du?
-Vill du prata om det nu när vi ska dö? -Jag ska inte dö, det ska du!
Oron växer för det globala viruset som har utvecklats till en epidemi.
Världshälsoorganisationen har satts i krisberedskap
och smittan sprids i rekordhög takt.
Myndigheterna i London, Paris och Rom rapporterar stigande dödstal
och ser inget slut på den globala pandemin...
Det här är specialagent MacLaren...
...upplopp och plundring underblåst av rädsla för viruset
som drabbat nästan alla världens länder.
Polisen kan inte upprätthålla ordningen på grund av underbemanning
eftersom personalstyrkan decimerats av viruset.
Sjukdomsförloppet har ännu inte kartlagts.
Dödstalen stiger,
och allt färre tillfrisknar helt från den dödliga sjukdomen.
Myndigheterna står svarslösa...
Lycka till.
Ställ ner den.
Vilopaus?
-Nej, det är lugnt. -Okej, kom igen.
Vi är snart framme.
Lägg ner vapnen!
Säkra stridsspetsen!
-Vart tar ni den? -Nånstans utom räckhåll för Direktören.
Kom igen... Det är klart att vi förutsåg det här när ni gick bet på uranet.
Upp med hakan. Ni är ett bra team och vi behöver folk.
-Vi borde samarbeta. -Nej tack.
Direktören fick sin chans.
Inte ett skit blev annorlunda i framtiden.
Förutom att Falangen bildades.
I vår framtid dog ni när skyddsrum 41 kollapsade.
-Det kan jag inte begripa. -Det förvånar mig inte.
Okej. Tack för plutoniumet.
Det kommer väl till pass. Sätt fart!
Plutonium? Tror du att vi hade en kärnstridsspets med oss?
Du sa ju att de övervakade vår kommunikation.
Ett slarvfel i mejlet från amiral Donahue kan ha vilselett dem.
Jag råkade skriva Mark 45-stridsspets istället för... Mark 46?
För 45:an var en kärnstridsspets. Då förstår jag.
Men Mark 45-torpeden togs ur bruk 1976. På en onsdag.
Aldrig i livet att vi skulle få med oss en kärnstridsspets från en militärbas.
Ni har lagt beslag på en konventionell Mark 46-ubåtstorped.
Nånting helt annat.
Fan.
Carly, jag tror att avståndet räcker nu.
Anordningen är på plats och aktiverad!
Vänd dig om.
Kom igen, Mac.
Jag är obeväpnad. Är du verkligen kapabel att döda mig?
Absolut.
SJUKVÅRDARE: TILLVERKA OCH DISTRIBUERA FÖLJANDE BOTEMEDEL OMEDELBART.
Jag är Resenär 4991!
Det fungerade.
Direktören är åter i drift.
Ett botemedel har sänts till 2000-talet.
Den krypterade signalen aktiverades i samma stund som Direktören stängdes ned.
Det tog ett tag innan vi hittade den, men vi tog oss dit utan att bli upptäckta.
Kraftkällan räckte bara till att starta upp Direktören i tre sekunder.
På den korta tiden hann Direktören leda om kraftförsörjningen,
klippa Falangens tillgång till reaktorn, ta fram ett botemedel...
...som vänder krigslyckan.
-Hur många ur Falangen finns kvar? -Ett okänt antal sändes in i kvantramen.
Direktören har inte T.E.L.L. för samtliga.
Kat?
Grant. Jag har varit så orolig. Jag har ringt dig.
Förlåt, men våra ansträngningar lyckades.
-Du kommer att bli frisk. -Jag är så dålig, lova att du menar det.
Jag lovar, vi har nått ett genombrott. Kolla nyheterna. Jag skyndar mig hem.
-Jag är orolig för barnet. -Jag är hemma senast i morgon.
Kanske tidigare.
Han svarar inte.
Vi lyckades, så vi kan nog väcka dig snart.
Hon hör dig inte, och det är inte klokt att du börjar med henne. Det är min tur!
-Boyd mår mycket sämre. -Men kan du ta mig sen?
Nej. Den nyanlända resenären i den sjuka värdkroppen, sen är det din tur.
Jag vet att du hatar mig.
Kat.
-Älskling, vakna. -Är du hemma?
Ja, jag tog med mig det här.
-Kom igen. -Vad är det?
Nej, inget vaccin. Det kan skada barnet.
Det här fick jag av smittskyddsmyndigheten och jag har dubbelkollat. Det är ofarligt.
Det verkar snabbt.
-Du ska få sova. -Nej, kan du stanna hos mig ett tag?
Bara en minut.
Det gör jag så gärna.
Jeff?
Jeffrey?
Carly?
Jag vet att du har ringt. Jag har hämtat det här.
-Ett botemedel mot viruset. -Va? Var fick du tag i det?
Det kvittar. Ni kommer att bli friska.
Jag blev rädd. Jag visste inte vad jag skulle göra när du inte kom.
Jag kunde inte annat än att hålla honom.
Jag tar honom. Jag vet...
Egentligen måste jag jobba, men...
Det är lugnt. Ta igen dig lite först.
-Jag vet, gubben... -Ja, jag gör nog det.
Botemedlet har tagits fram av smittskyddsmyndigheten
och skickas nu till hälsomyndigheter över hela världen.
Marce.
Hörde du att de har hittat ett botemedel?
-Det var säkert du som uppfann det. -Inte den här gången.
Har du stannat hemma?
Nej, jag hjälpte till på ett härbärge.
-Du kunde ha blivit smittad. -Jo, det är sant.
Människorna som jag arbetar med glöms bort när nåt sånt här händer.
-Du tänker väl inte ge mig den där, va? -Bara om du är sjuk.
På tal om att bli sjuk...
En man som jag känner föll ihop när jag skulle ge honom soppa.
-Pulsen är bra. -Och när han låg där på båren...
...kände jag mig som en bifigur i en film med sorgligt slut.
Och jag tänkte för mig själv...
Marcy kommer att skälla på mig om jag dör av det här.
För jag kan inte sluta.
-Att hjälpa andra? -Är det inte likadant för dig?
-Gapa. -Men du går mer imponerande till väga.
Okej, du är inte sjuk.
Du borde kanske ge mig sprutan ändå.
Inga symtom. Det betyder att du är immun.
Sök upp din vän som föll ihop och ge honom det här.
-Okej? -Javisst.
-Måste du rusa? -Fullt upp. Jag ville bara titta till dig.
-Oj, hembesök. -Jag kommer förbi senare, om det är okej.
Sitt inte uppe.
Jo, det kommer jag nog.
-Jag trodde att du gick hem. -Jag ska bara kolla till mina patienter.
Hur mår ni?
-Mycket bättre. Tack. -Bra.
Smittskyddsmyndigheten har upprättat centraler
för att påskynda massvaccinationen, och Jenny...
...alltså, Jenny 3.0... styr upp leveranserna.
Marcy?
Just det, hon vaknade för ett tag sen.
-Hej. -Hej.
-Hur mår du? -För jävligt. Men jag överlever.
Jag överlever också, tackar som frågar.
De andra två medlemmarna ur mitt team har inte hört av sig än, men jag hoppas...
Undertexter: Magnus Hedström