EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag köpte nåt att skåla med, som man gör det här århundradet.
-De vet inte ens att vi räddade dem. -Visste de, så skulle de dricka sånt här.
-Många dog faktiskt. -Och tack vare dem överlever många fler.
91462000 fler.
Det fungerade. Helios kommer att missa jorden om 18 månader.
-Är inte det värt att fira? -Jo, visst...
Jag har bara aldrig tänkt längre än uppdraget räckte.
Ryssarna och kineserna har satelliter, de ser att det var en antimateriaexplosion.
Det kan sluta med samma kapprustning som vi skulle förhindra.
Chefen. Fira segern.
Okej.
-Nån mer som har ont i armen? -Inokulationen kan som sagt ha bieffekter.
Vad sägs om en skål?
Jag är ingen talare, så...
Må ni leva länge och väl.
Cheers, prost, salut, viva, budmo, skål och l'chaim !
-Herregud. -Det här är inte bra.
Förlåt, jag hade bara 20 dollar på mig.
När du säger "må ni leva länge" -
- låter det som om det inte blir fler uppdrag.
Vi har gjort det vi kom hit för att göra.
Vi har skapat en framtid där vi inte längre behövs.
Nu återstår bara att leva klart våra liv. De här liven, menar jag.
Protokoll 5, i all evighet.
-God eftermiddag... -Följ med.
Vad är det?
-Vi har alltid kunnat lita på varandra. -Vill du göra slut?
Jag menar allvar. Jag är i knipa. Hur ser eftermiddagen ut för dig?
-Jag behöver din hjälp. -Vad handlar det om?
Du har varit borta mycket, -
- men jag ställer inga frågor för jag litar på dig.
-Litar du på mig? -Självklart.
Kom.
TA SOVMORGON! JAG ÄR OCH HANDLAR.
Det är ingen fara.
Kom hit...
Hur kan du titta på det där?
NÄR KOMMER DU FRÅN?
VILKEN ÄR DIN SPECIALITET?
Det är ingen fara.
-Inget passar. Jag börjar bli tjock. -Du vet nog inte vad ordet betyder.
Antingen det, eller så har tuttarna vuxit.
-Kom hit. -Nej, jag borde nog inte...
-Kom, jag behöver din hjälp. -Expediten står ju där.
Kolla, vilka snygga grejer.
Titta, bar rygg. Och visst sitter byxorna bra?
Ja, de är väldigt byxor.
Öppna jackan, jag får inte ner allt i väskan.
-Du tänker väl inte stjäla allt det här? -Inte allt.
-Låt bli, Rene. -Du älskar ju sånt här. Hjälp till.
Finns de här i storlek 47? Det är svårt att hitta bra skor, men de här gillar jag.
-Skulle du kunna kolla på lagret? -På lagret? Visst.
Jag trodde du tände på sånt här. Jag gör det.
Vi missförstår nog varandra...
-Det där är olagligt! -Det där också.
Direktören ser till att du får betala för det som de stal.
Fan också...
Phil... Phil!
Tvinga mig inte att jaga efter dig, Phil. Hur är det?
Jag trodde du hade lagt av. Skaffade jag Percocet i onödan?
-Vad vill du, Ray? -Kom, så skjutsar jag hem dig.
-Jag promenerar. -Ja, jag ser det.
-Jag har inga resultat åt dig i dag. -Strunt i dem...
-Du skrämmer barnen. -Bu!
-Skynda dig. -Vart ska vi, Walt? Vad är det här?
Var vaken, det här gänget är inte att leka med.
Stå still! Vänd er inte om!
-Släpp väskan och vapnen på marken! -Vi ska!
-Allvarligt? -Det ordnar sig.
Upp med händerna. Vänd er inte om!
Ledsen, Mac.
Sätt fart!
Överraskning!
-Ta det lilla lugna. -Era jävlar.
-Inte illa, Mac. -Jag kunde ha brutit nåt på dig!
Du är fortfarande lika nipprig. Grattis, partner.
Tack för hjälpen med propangasen.
Efter femton år lyckas de fortfarande överraska dig. Grattis.
Jag har lovat mig själv att aldrig mer äta sånt här.
När åt du riktig mat senast? Jag ser dig bara med läsk och godis.
-När började du bry dig om min hälsa? -Där har du ditt problem.
Du har säkert bara haft pundarpolare. Aldrig nån som bryr sig på riktigt.
Du bryr dig bara om vadslagningarna.
Jo, nog för att dina förmågor spelar en viktig roll i vår vänskap, -
- men jag köper lunch till dig för att jag är en sån jävla samarit.
-Marce? -Här inne.
Jag mindes inte om du föredrar gröna eller röda äpplen... Herregud!
Vad är det?
-Vad håller du på med? -En enkel operation, inget allvarligt.
Vad har du gjort med dig själv?
Jag har satt in en vagusnervstimulator för att minimera anfallen.
-Vanligt folk opererar inte sig själva! -Det var bara ett litet ingrepp.
-Jag ska städa. -Det handlar inte om det.
-Det är vansinnigt att göra sånt ensam! -Du hade tvingat mig till sjukhuset.
Ja! En operation?!
-Titta, som det ser ut! -Det är bara lite blod.
Nej, det är det inte alls. Det är massor av blod.
Hur kan du inte se det själv?
-Jag klarar inte av det här mer. -Vad då?
Att låtsas att det här är normalt. Inte bara det här, utan allting.
Du är ute hela nätterna utan att säga var du är, -
- hjärtmassage i telefon, meddelandet om att du kanske skulle förflyttas...
"En annan tid, ett annat liv..."
Sluta kyssa mig bara för att få tyst på mig. Det är oschyst.
-Vill du att jag går? -Nej.
Nej, men jag vill att du slutar försöka göra allt ensam.
Släpp in mig. Låt mig hjälpa dig i din kamp.
För vad det nu är du gör, så är det nån sorts kamp.
-Skulle du ha hjälpt till med det här? -Herregud, nej.
Men vad som helst som inte är kirurgi.
Kanske småsaker, i så fall. Som plåster.
Plåster fixar jag.
Ta hit honom. Ta av honom kavajen.
-Av med kavajen. -En applåd!
-Varför tar du av mig kavajen? -Det är ingen fara.
Specialagent Grant MacLaren. Som tack för alla dina år på byrån -
- vill kollegerna ge dig den här -
- som ett tecken på vår uppskattning.
15 år! Visa upp den.
-Vad gör du? -Nej...!
Då ska vi se...
Ta en bild, Kat.
Jag kommer inte in. Har du bytt kod?
Då så... Le stort!
Det är ingen fara, vi ska bara vara på vår vakt i dag.
RESENÄR 3465
Helvete.
-Hej, Walt. -Hej, gumman.
Tack för att du ordnade det här. Det betyder mycket för honom.
Ja, det är lugnt.
-Är allt bra nu? -Ja... Eller vet du nåt som jag inte vet?
Mac körde dig ju till läkaren häromdagen. Fast det angår ju inte mig.
Det är ingen fara. Det var inget allvarligt.
-Skönt att höra. -Ja, så det är bara bra.
Det är bra med oss.
-Vill du ha påfyllning? -Tack, gärna.
Jag ber om ursäkt.
-Vad fan var det där?! -Säg det, du som sumpade det.
-Blev du för upphetsad? -Det var en usel plan.
Det var din egen plan! Vi har säkert gjort det tio gånger. Du är helt väck i dag.
-Vad är det här? -Benzo, din favorit.
Det är mammas medicin. Hur fick du tag på den?
-Stjäl du från min familj? -Du sa åt mig att göra det!
Ge mig tabletterna, bara. Du fick av mig förra gången!
-Vi var överens! -Ditt huvud har inte läkt än, Trevor.
-Jag är utom fara. -Ge mig tabletterna, så.
Gå härifrån.
-Trevor! -Låt bli.
Dra åt helvete!
Luta dig tillbaka och blunda.
Vad är vitsen med det här?
Den här punkten är kopplad till en nerv i ditt huvud.
Nej, zonterapi är pseudovetenskap.
Snart påstår du väl att höftbenet inte sitter ihop med lårbenet.
-Det gör det ju inte. -Jag försöker få dig att slappna av.
-Vad är det här? -En reaktion mot en spruta.
-Vad för spruta? -Ett antiserum.
Ett antiserum mot...?
Marcy.
-Du hallucinerar. -Vad menar du?
Psykotropiska effekter av antiserumet. Du har haft dem hela dagen.
-Ett antiserum mot vad? -Jag borde inte ha sagt nåt.
-Jag har lite bieffekter, bara. -Var du inblandad i den där explosionen?
Känner du till den?
Det var det första svampmolnet i trakten på väldigt länge.
De sa på nyheterna att det var en kemikalieläcka som...
Men det vet ju du, som var där. Men de sa att de hann evakuera området i tid -
- och att ingen kom till skada. Marcy?
Marcy? Titta på mig.
Minns du den där gången när vi var tvungna att evakuera?
Larmet gick, reveljklockan ringde, alla skrek -
- och där kom 3468...
"Jäklar, häktningsordern låg i den andra jackan!"
-Var har du glaset? -Det räcker för mig.
-Du behöver mod inför talet. -Ingen vill höra mig prata.
Vilka vill att Mac hålla tal?
-Jag måste pissa. -Vänta. Ta lite whisky.
Vilken fest!
Vet du vad du behöver? Nåt att älska.
Det är inte nyttigt att sitta inlåst i ett garage, utan sol, utan flickvän...
-Eller pojkvän? -Det är inget jag prioriterar oavsett.
Ett husdjur, då? Du behöver nån att snacka med utöver datorn och dig själv.
-Hunden lär vara människans bästa vän. -En valp? Okej...
Det där var mycket bättre. En hundvalp är ett så stort åtagande.
Man måste plocka bajs, de skäller jämt och man kan inte resa.
En proffsspelare som du måste ju kunna flyga till Vegas med kort varsel.
-Tack, Ray. Hon är gullig. -Ingen orsak.
Vi ska till ett ställe till.
-Är allt bra? -Ja, jag tror det.
-Jag trodde du skulle ge honom spö. -Förlåt om den jag är inte duger för dig.
Jag gillar dig som du är.
Jag har faktiskt aldrig riktigt gillat det där.
Jag spelade bara med.
-Menar du det? -Jag lovar.
Kom, jag ska visa dig en sak. Det här kommer du nog att gilla.
Jag vet att det sitter en kamera här nånstans.
Oroa dig inte. Jag ska inte låta dem göra dig illa.
Jag gjorde det helt i onödan. Jag får skära ut den igen.
Nej, lugna ner dig. Andas.
Jag är så trött.
Jag vet.
-Vill du verkligen hjälpa mig? -Jag gör vad som helst.
Förutom kirurgi, sa du.
Ja, jag tänker inte operera dig. Där går gränsen.
Det är bara en enkel åtgärd.
-Du kallade det förra "ett litet ingrepp". -Det här klarar du, det vet jag.
Jag har velat be dig om det ett tag, men jag var rädd att du skulle säga nej.
Okej...
Vad är det du vill att jag gör?
-Jag vet att du stirrar på mig. -Hur vet du det?
Jag har övat mycket.
Hur gör du för att rensa sinnet från tankar?
Oftast är det enkelt -
- men i dag är det svårare.
Distraheras du av mig?
-Mycket har förändrats den sista tiden. -Som vad? Berätta.
Jag trodde att mitt liv hade ett syfte.
Och så en dag vaknade jag, nästan överraskad över att vara vid liv -
- och upptäckte att mitt syfte var borta.
Allt jag har gjort har handlat om ett enda mål.
Och nu när målet är borta -
- lever jag bara en främmande människas liv.
Det måste vara jobbigt att inte kunna spela fotboll.
Men bara så du vet -
- så blev jag inte ihop med dig för att du var en suverän kvartsback.
-Inte? -Nej.
Det var för att du har så stor kuk.
Jag skojar!
Men även om du inte har kvar det där målet längre -
- kommer du ändå att bli nåt storslaget.
Där är ju femtonåringen.
Jag var tveksam till detta, för han är en så kass partner.
Men nog om hur han spelar squash.
Leve vår kollega och vän specialagent Grant MacLaren.
Tack så mycket. Tack, partner.
Vilken fin eftermiddag.
Många bekanta ansikten här.
Det är så underligt -
- att jag aldrig kommer att träffa er igen.
Förrän på måndag.
Vi har så mycket förflutet tillsammans.
Så många som jag inte kan tala om.
Samarbete är allt.
De man jobbar med blir som ens familj.
En gemensam historia, ett gemensamt uppdrag...
Det blir ens stadiga punkt.
Och min riktiga familj, min fru Kathryn...
Hon stöttar mig.
Antagligen bokstavligen i kväll. Herregud...
Kom igen!
Skål för femton år till!
Tack.
-Det är nog bäst att du kör. -Nu åker vi.
-Kom hit! -Lugn...
-Vad är det? -Varför har du stulit min medicin?
-Det har jag inte. -Den promenerade knappast ut härifrån!
-Nick stal den. -Vad fan gjorde han här?
-Han trodde att jag ville det. -Du ljuger, du stjäl... Knarkar du också?!
-Nej, jag knarkar inte. -Du ser påverkad ut.
-Ta ansvar för det du gör, som en man! -Som du, Gary?
Jag sa som det var.
Här är din medicin.
Trevor!
L3, L4, L5... Där, mellan L4 och L5.
-Det här är vansinnigt. -Jag kan inte göra det utan dig.
Det kommer inte att göra så ont.
Okej...
-Förlåt! -Du gör helt rätt, fortsätt.
-Förlåt, det snäppte till. -Det går bra, fortsätt.
Okej... Hur långt in ska den?
Det där blir bra.
-Herregud, det droppar. -Det går jättebra, fortsätt.
Jag är svimfärdig.
Det här var din favorit.
Då så... Dags att analysera ryggmärgsvätskan.
Nej, inte nu. Du måste vila.
Vila bara.
Det är låtsasdoktorns rekommendation.
Den ser ut att vara ren.
-Vad vill du? -Bor ms Shannon här?
-Vem frågar? -Jacqueline Peele från socialtjänsten.
Det vore mycket bättre om vi kunde prata där inne, ms Shannon.
-Jag vill bara ställa några frågor. -Vad gör ni här?
-Det har uttryckts oro för Jeffrey. -Vem har gjort det?
-Er make. -Jeff är inte min make.
Han är barnets far. Det är vår skyldighet att utreda saken.
-Vad skriver ni? -Jag antecknar bara.
Har ni något slags problem, ms Shannon?
-Vem är ni egentligen? -Förlåt?
Vem har skickat hit er? Vilka är de? Vad vill de mig?
-Jag kommer från socialtjänsten. -Har ni ett åklagarbeslut?
Nej, det är bara ett informellt besök. Om ni vill att jag går...
Ja, det vill jag.
-Då måste jag notera att ni var ovillig... -Ut!
-Walt verkade må bra. -Han är en maskin.
Han sa att du har ägnat mig mer uppmärksamhet på sistone.
-Det är väl knappast dåligt? -Men det är inte sant.
Han sa att du slutade tidigt för att följa med mig till doktorn.
-Gjorde jag det? -Nej, Grant. Det gjorde du inte.
-Så vad var det du gjorde? -När?
Vad gjorde du när du sa att du följde med mig till doktorn? Jag är inte korkad!
Jag har lagt märke till förändringarna. Maten, ny kod på telefonen...
Det är nåt på gång. Berätta!
Berätta för mig.
-Jag är inte den du tror. -Va?!
Du är inte vadå? Berätta!
Jag älskar dig.
Det har jag alltid gjort.
Nej, stanna här.
-Jag heter Colin och jag har ett beroende. -Hej, Colin.
Vi hälsar en ny kamrat välkommen. Vill du presentera dig?
-Han är blyg. -Det gör inget. Börja, du.
Jag var maktlös inför mitt beroende.
Jag överlämnar mitt liv i direktörens händer.
Och jag ber för kunskap om direktörens vilja för mig -
- och styrka att utföra den.
Direktören vet inte.
Tack, resenär 7294.
Jag är resenär 3326. Jag har varit i 2000-talet i fem veckor -
- och jag är så jävla trött. Jag vill bara lägga mig ner och tända på.
Häromdagen räddade vi världen. Vad gör jag nu?
Jag blev utvald och upplärd till att minnas allt.
Allt. Dagar, koordinater, kandidater, människor...
Alla dödsfall. Vartenda ett.
Men jag minns inte ens mitt eget ansikte.
Ansiktet jag föddes med hundratals år framåt i tiden.
Men det spelar väl ingen roll.
För det här är den jag är nu, så det är bara att välja sig.
Jag heter Philip, och jag kommer från framtiden.
Säg det högt, grabben.
Det har betydelse.
-Jag heter Philip, och jag är heroinist. -Hej, Philip.
Han är definitivt otrogen, mamma.
Har du inrett terrariet?
Vad hände med protokoll 5?
Får inte Trevor och Philip vara vänner?
-Du är minst hundra år äldre än jag. -Jag är ung till sinnet.
-Jag behöver nånstans att sova. -Det köper jag.
Mi casa es su casa.
Tack.
Konstig dag. Har du upplevt några bieffekter av antiserumet?
-Hallucinationer? Röster? -Ja.
-Det har jag jämt. -Menar du det?
Tungt.
-Jag tror att det börjar gå över. -Ja, det tror jag också.
Vad är det?
Ett nytt uppdrag.
Det är dags igen.
Översättning: Karl Hårding