Pis.
Jeg kan se dig.
Da jeg var en lille pige,
var du vel ikke bange for noget?
Du var uforgængelig
Ingen og intet kunne gøre dig fortræd.
Du ville aldrig lade nogen eller noget såre mig.
Da jeg var en lille pige, var du en konge.
Og jeg kendte kun dit kongerige.
DU HEDDER ABBEY CHASE
Det, jeg spørger om, er…
… "hvor blev han af?"
Jeg er ked af at sige det…
…men du var ikke særlig klog som barn, Emily.
Jeg kunne have sagt hvad som helst, og du var hoppet på det.
Vi ved begge, at det ikke er sandt.
Hvorfor tror du, at jeg ikke var bange for noget,
da du var lille?
Jeg var bange for alt, der ikke var naglet fast,
da du var en lille pige.
Jeg var bare god til at lyve om det.
Ja, det var du.
Indtil for nylig, har jeg bemærket.
Du lyder ikke som dig selv.
Du er optaget, når vi taler sammen.
Du sover ikke.
Hvad er forskellen nu?
Jeg ved det ikke. Noget virker bare forkert.
Hvis det handler om, hvad jeg tror,
så forstår jeg, hvorfor det skræmmer dig, men jeg tror, du har det fint.
Medmindre der er noget, du fortier.
- Er der noget, du fortier? - Undskyld. Nej, naturligvis ikke.
Jeg må løbe, skat. Jeg ringer, når jeg kan.
- Godt. - Godt.
- Farvel. Jeg elsker dig. - Farvel, jeg elsker dig.
Hun er ret sikker på, at alt er okay.
Kom så.
Hr. Chase?
- Ja. - Hvordan har du det?
Dave og Carol.
Som er… Okay, forstået. Dave og Carol er dine hunde.
Jeg blev lidt forvirret.
Fordi de har navne?
Fordi de har folks navne.
Det er folks navne.
Ikke i dette tilfælde.
Ja. Skal vi så ikke starte forfra?
God eftermiddag, hr. Chase. De har Deres hunde med…
Dr. Howard var ligeglad. Jeg tager dem med overalt.
Jeg er dr. Howard.
- Det tror jeg ikke. - Godt.
Du ventede nok min mor.
Jeg ventede den dr. Howard, som jeg er gået hos i 17 år.
Hvor kan hun være?
Hun har kun patienter om torsdagen nu.
- Torsdage? - Ja.
I hendes alder havde hun svært ved at følge med,
men det ved du sikkert godt, ikke?
Godt.
Vi har indkaldt dig for at tale om nogle prøvesvar.
Ja.
Du har vist lige gennemgået en forebyggende screening.
Vi har en fysisk, kognitiv og fuld laboratorieprøve.
Vi plejer ikke at foretage den kognitive uden en anmodning.
- Jeg bad om den. - Okay.
Har du nogen symptomer?
Er det ikke sådan, kognitive svækkelser er,
- at man er bevidst om dem? - Ikke altid.
Heller ikke aldrig.
Nej, jeg har ikke haft symptomer.
Jeg har været mere nervøs,
ophidset,
glemmer måske et par ting.
Min kone…
…gennemgik det her.
Havde jeg ikke set det, havde hun heller ikke.
- Jeg ville bare være sikker. - Jaså.
Er vi sikre?
- Undskyld mig? - De kognitive tests.
Ja. Ja, de ser fine ud.
Intet usædvanligt?
Nej.
Hvorfor? Vil du gerne have det?
Mind mig om, at vi skal til lægen om torsdagen fra nu af.
SPISEKAMMERET KAFFE OG BAGVÆRK
ESPRESSO, WIENERBRØD, CUPCAKES OG SPECIALFREMSTILLEDE KAGER
Skal jeg ikke være bekymret?
Sidste gang var svaret på alle mine spørgsmål:
"Jeg har det fint, Emily.
"Ligesom da det gik galt med mor."
Jeg forstår, hvorfor du ville beskytte mig mod det.
Men jeg er ikke et barn.
Og vores situation er svær nok
uden at føle, at du prøver at holde mig udenfor,
at jeg burde være hos dig.
Skal jeg ikke være bekymret…
…for det er jeg.
Godt.
Ring til mig.
Abby.
Søde.
Undskyld, jeg ved ikke, hvordan jeg havnede her.
Jeg var bange for, at hvis jeg gik i seng igen, ville du se…
Kom nu.
Kom nu i seng.
Lad mig få dig ud af den.
Kom nu.
Du burde anbringe mig et sted.
- Jeg lægger dig i seng. - Nej.
Du burde sende mig på et hjem. Det er ikke fair over for dig. Nej.
Jeg er ikke den, du giftede dig med.
Det må du ikke sige.
Kom i seng.
- Jeg kan være farlig for dig. - Det gør det interessant.
Hvem er jeg?
Du er kvinden, der lovede at tage sig af mig,
og kvinden, jeg lovede at tage mig af.
Kom så. Kom nu.
Hvem er jeg?
Jeg ved, hvem du er.
Jeg ved, hvad du er.
Jeg kan se dig.
Slip!
Slip ham.
Hvad hedder du?
Godt gået. Tak.
- Alarmcentralen. Hvad er der sket? - Ja.
Mit navn er Dan Chase.
Jeg bor på Neville Street 92 i Norwich.
En mand er brudt ind i mit hus med en pistol.
Han skød efter mig. Jeg skød igen.
Jeg skød ham.
Jeg tror, han er død.
Bliv venligst på linjen.
- Gentag dit navn. - Jeg hedder Dan Chase.
Du hørte hundene gø nedenunder.
Du tog dit våben og gik ned ad trappen.
Så affyrede den ubudne gæst et skud.
- Du skød igen og ramte ham i brystet? - Korrekt.
Er hundene nedenunder om natten?
Nej, de sover på mit værelse.
De må have hørt noget nedenunder, og deres gøen vækkede mig.
Hvad var det? Var det et røveri…
Det er svært at sige.
Han virker velklædt for en vagabond, så det gætter jeg på.
Har du sikkerhedsproblemer, Dan?
- Sikkerhed? - Ja.
- Rivaler, personlige problemer… - Åh nej.
Har du modtaget trusler for nylig?
Nej, jeg er pensioneret.
Hvad lavede du, før du gik på pension?
Ejendomsmægler, mest på Manhattan.
Men familien boede heroppe. Jeg har aldrig haft problemer.
Vi var langt nok væk fra byen til at være fri for alt det.
Det er ikke overraskende. Det sker overalt nu om dage.
Lyddæmperen. Det er underligt.
Det ser man sjældent.
Men der var ham fyren i sidste uge, der røvede et supermarked i Linden
- med en AK-47. - AK-47.
Så jeg burde ikke være så overrasket mere.
Vi sender mændene ind i morgen
for at lave en mere detaljeret undersøgelse, hvis det er okay.
Du har nok haft en lang nat.
Jeg har faktisk familie i Milton.
Hvis jeg giver jer nøglen, kan jeg så tage hen til dem?
Vi lægger den under måtten.
RINGER…
- Hallo? - Hej, det er mig.
Undskyld, jeg ringer så sent.
De fandt mig.
- Hvad? - Ja.
- Er du okay? - Jeg har det fint. Hundene har det fint.
Men hvis de fandt mig i huset, kan jeg ikke tage tilbage.
- Er du sikker på, det var dem? - Ja, helt sikker.
Efter al den tid virker det usandsynligt…
Emily, jeg er sikker.
Jeg har kunnet mærke det i et par uger nu.
Jeg troede, det var indbildning,
der opdigtede spøgelser for at minde mig om, at jeg er doven.
Jeg har stadig ting at bekymre mig om.
Men nej, det er ikke en øvelse, det sker.
Jeg må være på forkant.
Godt.
Hvad kan jeg gøre?
Jeg er…
Jeg tænker…
Vi må holde os fra telefonerne.
Jeg holder lav profil for en sikkerheds skyld.
Godt.
- Hvor længe? - Jeg ved det ikke.
En uge, måske.
Et par uger.
En måned, måske.
- Undskyld. - Nej, sig ikke det.
- Du har intet at undskylde for. - Okay.
- Jeg ringer, så snart jeg kan. - Ja.
Ja. Godt.
- Jeg elsker dig, far. - I lige måde. Farvel, min pige.
Hvad?
Jeg løj ikke for hende.
Der er ingen grund til at bekymre hende nu.
"Rum er kunstens åndedrag."
Ved du, hvem der sagde det?
Nej.
Ved du, hvad det betyder?
Nej.
Gør du?
Jeg tror, at når man bygger et hus,
skal der være plads til alle og alt, der er vigtigt.
Men det er godt med lidt plads, der bare…
…er, du ved, rum.
Er den for stor?
Åh nej. Jeg elsker det, vi bygger her.
Jeg elsker at bygge det med dig.
Jeg tror, vi kan huse en mindre hær herinde,
når vi er færdige.
Det er kun til en familie.
Ja?
Plads til…
…dig og mormor…
…og mig.
Og plads til mor og far.
Til mor og far?
Hvis nogen finder ud af at få dem tilbage en dag.
Harold.
Ja?
Der er telefon til dig.
Hej.
- Vicedirektør Harper? - Det er Harper.
Vent venligst.
Har du overvejet, om det ville hjælpe, hvis han så dig græde?
Alle græder, når et barn mister sine forældre.
For variationens skyld er jeg den, der ikke gør det.
Vicedirektøren er i telefonen.
Det er Raymond Waters.
Sidste år henviste DCS mig til dig.
Jeg arbejder på en sag, han mente, du kunne hjælpe med.
Hvilken slags sag?
Jeg har fået CI-adgang på grund af denne samtale,
- Bare så du ved det. - Jeg forstår. Hvilken slags sag?
I juli 1987 forsvandt en mand under FN nær Torkham.
- Ved du, hvem jeg taler om? - Ja.
Min opgave var at fastslå, om personen stadig var i marken,
og i så fald finde og hente ham.
- For knap to uger… - "Hente"?
- Ja. For to uger siden… - Hvorfor?
- Undskyld. Undskyld mig. - Hvorfor?
Den sag har været forseglet i tre årtier.
Hvorfor kommer den op igen?
Det er uden for mit ansvarsområde.
Jeg har en operation, der er gået galt, og tiden er knap.
Må jeg fortsætte?
Ja.
En operatør blev sendt ud for at konfrontere et emne.
Operatøren blev efterladt. Emnet er på fri fod.
Vi har redundanser på plads, men med din fortid med emnet
kan fejlen indenfor blive nyttig.
Jeg blev bedt om at kontakte dig,
ministeren bad personligt om din hjælp.
Jeg forstår. Jeg er i luften om en time.
Tak, sir. Jeg vil…
Er alt i orden?
Nej.
Kun servicehunde.
Undskyld.
De må ikke være her. Kun servicehunde.
At varme mine fødder er ikke en service.
Sort kaffe og ristet brød.
Hvidt eller fuldkorn?
Fuldkorn, tak.
- Hvordan går det, hr. Dixon? - Skønt. Tak, Stuart.
Hør, der er noget, du skal gøre for mig.
Jeg kommer om et par dage.
Og jeg ville høre, om du kunne sørge for, at huset er klar.
Nye lagner, dagligvarer, ingen mælkeprodukter, mandelmælk, kaffe.
- Der må være en liste et sted. - Herligt.
Og vil fr. Dixon også komme?
Nej, det gør hun ikke.
- Skriv, hvis du har spørgsmål. - Forstået.
Jeg glæder mig til at sætte et ansigt på navnet.
Også mig.
Vi ses.
RASTEPLADS
- Har servitricen været her? - Ja, jeg sendte hende væk.
Der er for mange valgmuligheder.
Der er noget, jeg må tale med dig om.
Jeg vænner mig aldrig til det.
Jer og jeres menuer.
Der er tre sider kun med pandekager.
Hvad er det?
Normalt, når jeg får den følelse, jeg har haft hele dagen, som…
…problemet nærmer sig,
så det er tid til at rykke teltpælene op igen.
Være på forkant, før tingene indhenter os.
Men…
Hvad hvis vi stopper med at flygte?
Hvad hvis vi finder et sted at stå stille og bygger noget der?
Bygge? Hvilken slags noget?
Et hjem.
Et liv.
En virkelighed.
Et sted, hvor der sker gode ting.
De ting er til salg her i landet.
De kan fremstilles, hvis de ikke bruges i maskiner.
- Det kan jeg godt… - Vi kan ikke stoppe.
Vi kan ikke stoppe. De finder os.
Hvis dem, vi var, stoppede, ville de blive fundet.
Men dem, vi er ved at blive…
Ingen leder efter dem,
for de har ikke gjort noget galt.
De er ærlige amerikanere,
der vil arbejde hårdt og være lykkelige…
Være en familie.
Det er en betryggende historie.
Her er fyldt med betryggende historier,
der gjorde det svært for os at se sandheden.
Da vi forlod bjergene,
vidste vi begge, at det kun kunne ende på en måde.
Jeg kan ikke lide, at vi lyver for os selv om det
eller hinanden.
Det trøster mig at vide, at i det mindste når enden kommer,
vil vi vide, at vi gjorde det rigtige, og vi vil være sammen.
Og måske er det okay, måske er det nok.
Op i røven med det.
Jeg gjorde hvad, jeg gjorde,
og jeg ville gøre det igen, fordi det første til os.
Jeg er ligeglad med dit eller mit navn.
Jeg vil bare blive gammel med dig.
Kom og vær en ny person med mig
og…
…jeg sværger ved Vorherre,
jeg vil sørge for, at ingen eller intet nogensinde vil gøre dig fortræd,
så længe jeg lever.
Ja.
Hvad skal vi kalde de nye mennesker, vi skal være?
Det er Harold Harper.
Der er et par ting, vi skal have på det rene.
For det første leder jeg ikke missionen.
Jeg blev bedt om at konsultere.
Ingen her ved, at jeg taler med dig lige nu.
Jeg bryder sandsynligvis flere love ved at gøre det.
Det burde give mig lidt spillerum. Gør det?
Nej.
Okay. Det andet er,
at du skal gå hen til din bil lige nu.
Jeg er nødt til at forklare, hvordan jeg lige ringede til dig på en telefon,
som, du troede, ikke kunne spores.
Når du kommer hen til bilen, så kig under den.
Passagersiden, baghjulet.
Vi kan åbenbart matche senderens placering,
til hvor telefonen bevæger sig med den
og udarbejde nummeret bagfra.
Det overraskede mig.
Jeg vidste ikke, det var muligt.
Jeg siger det delvist for at minde dig om, at du ikke aner,
hvor anderledes spillet er end sidst.
Og delvist fordi du har tre minutter,
før de kommer.
Jeg kigger ikke på senderen, så sig til, når du kører.
Vi kan tales ved.
Jeg er på farten.
Jeg hører, du har mistet din kone.
Ja, for et par år siden.
- Kræft? - Huntingtons sygdom.
Det er forfærdeligt. Det gør mig ondt.
Tak.
Det er længe siden, jeg har hørt din stemme.
Sær oplevelse. Jeg troede faktisk, du var død.
Jeg er lige gået på pension.
Jeg læste om din søn og svigerdatter i avisen
- og overvejede at tage kontakt. - Ja.
Men, du ved…
Jeg går ud fra, at du kan se dine forfølgere nu?
De er vist specialister.
De skulle være gode, så jeg holder mig på afstand.
Nu skal du høre, hvor jeg er.
Jeg ser på et halvt dusin kontraktansatte operatørere fejle
at gå i et med Caledonia County Airfield,
der hænger ud ved deres jetfly.
Deres opgave er ikke at dræbe dig, men at hente dig,
og sætte dig på det fly.
Ingen vil sige, hvor det skal hen eller hvorfor,
men jeg forestiller mig mareridtsscenarier,
og jeg ved, at med en fuld tank
kan flyet være i Kabul i morgen eftermiddag
uden at røre jorden.
Mareridtsscenariet er, at Faraz Hamzad vil se dig igen.
Han overtalte en i den amerikanske regering om at få det til at ske.
Hvorfor fortæller du mig det? Hvorfor advarer du mig?
For scenariet er et mareridt for dig.
Men det er også noget lort for mig.
Historien vækkes til live, og jeg må stå til ansvar
for nogle ting, der blev begravet i går.
Lige nu er jeg villig til at hjælpe dig med at flygte for at forhindre det.
Jeg kender dig godt nok til at vide, at du laver en liste over muligheder.
Snart vil du indse, at der kun er to.
Nummer et, du griber ind.
Skjul dig. Find ud af at kæmpe imod.
Går du gennem den dør,
og jeg er her for at sige, at det ender galt.
For det første, der vil ske, er,
at det bliver mit forehavende og jeg bliver nødt til at dræbe dig.
Det er jeg nu ikke så sikker på.
Lad være. Bare lad være.
Senderen under bilen.
Du efterlod en lyddæmper på en, du udgav for at være indbrudstyv.
Du er ikke den, du husker.
Jeg kunne nok ikke genkende dig, hvis jeg så dig.
Nogle dage genkender jeg ikke mig selv, men jeg har 10.000 agenter
og et budget på ti milliarder dollars til at gøre lige, hvad jeg vil.
Hvad har du?
Måske har jeg en historie, der er værd at fortælle. Det er en ny tid.
Måske er det ikke mig, der ligner skurken nu,
og dit liv bliver kompliceret.
- Det gør du ikke. - Virkelig? Hvorfor?
Fordi hun er indblandet nu.
Hvad du end kaldte hende, hvor du end installerede hende,
fordi du troede, hun var i sikkerhed.
Din datter bliver snart en del af det her.
Hvis du går gennem dør nummer et,
vil jeg bruge hende for at nå dig.
De tager det til et sted, du ikke vil bryde dig om.
Tror du, jeg kan lide det?
Jeg tog det ingen steder fra starten.
Det er dine valg, der har ført os hertil.
Det bringer os til dør nummer to.
Dør nummer to er…
…at du forsvinder.
- Ja, det gjorde jeg sidst. - Nej.
Ikke som sidst.
Denne gang går du ud af døren
på samme måde som den første, alene.
Der sker det, at jeg finder din datter,
og jeg fortæller mine folk,
at det er den eneste tråd, der forbinder ham til verden,
den eneste del af ham, vi har.
Lad os holde øje med hende og vente.
Og på et tidspunkt ringer han.
Og det kommer du aldrig til.
Nej.
Harold…
- Hvis du ringer… - Harold…
Hvis du kontakter hende på nogen måde,
vil der være agenter ved hendes dør på få minutter.
De vil afhøre hende.
Hvis hun kender til dine forbrydelser, ryger hun i fængsel.
Det kan blive værre derfra.
Du forsvinder,
hun lever sit liv,
og denne historie går tilbage til der, hvor jeg efterlod den.
Rend mig.
Du fik 30 gode år med hende.
Det er 30 mere, end det kunne have været.
Og du kan sige farvel til hende.
Der er ingen garantier. Stol på mig.
Så længe du holder dig væk, finder hun aldrig ud af, at jeg er der.
Det lyder som et godt resultat for os alle.
Jeg gav dig et forspring. Tag det. Slip af med forfølgerne. Forsvind.
Du og jeg får lov til at tilbringe de sidste år på Jorden
med at lade som om, vi aldrig har kendt hinanden.
Og intet af det her er sket.
Han er på farten.
Ja, det kan jeg se.
Og få minutter før vi nåede målet.
Det er uheldigt.
Talte du i telefon derude?
Ja, det gjorde jeg.
Må jeg spørge, hvem du talte med?
Nej, det må du ikke.
Ved du, hvad min stilling hos FBI er?
Javel.
Tror du, jeg fik den stilling,
fordi jeg er en, man kan tage røven på?
- Nej. - Så hold op med at glo på mig,
før jeg får den idé, at nogen tager røven på mig.
Aftale?
Ja.
Hallo?
- Hej, det er mig. - Er du okay?
- Du var offline et stykke tid. - Ja, jeg er okay.
Vi har aldrig talt om det.
Før dette scenarie, fordi…
Jeg troede aldrig, det ville blive nødvendigt, men…
- Pis. - Far, hvad taler du om?
Jeg må tage væk, skat.
- Det har du sagt før. - Nej.
- Jeg forstår ikke. Hvad har ændret sig? - Væk for altid.
Vi to kommer ikke til at kunne tale sammen igen.
Ikke længe. Måske slet ikke.
Hvorfor?
Jeg troede, jeg havde dækket sporene. Jeg troede, du var isoleret.
Uanset hvad der sket med mig, skulle du aldrig flytte igen,
ville du være i sikkerhed.
Men jeg tror ikke, jeg kan være i dit liv.
Ikke engang som en stemme i telefonen. Jeg passer på dig nu.
Måske er det der… Det altid var på vej hen.
Måske var det her…
Det var det. Det her…
At kunne sige farvel på vores egne vilkår.
Det var måske det, det handlede om.
Undskyld.
Husk, at jeg elsker dig.
At jeg altid vil elske dig, men jeg tror, jeg må gå nu.
Em?
Emily?
Det vil hjælpe at høre dig sige farvel.
Em?
Op i røven med det.
Undskyld mig.
Jeg tror, tingene har taget en drejning.
Jeg tror, vejen frem er farligere end den var i går.
Men jeg tror ikke,
at du ikke kan gøre andet end at flygte.
Jeg har ikke tid til at diskutere det. Tro mig.
- Hvad er du bange for? - Hvad er jeg bange for?
Du hørte mig.
Jeg er bange for, at nogen finder dig, torturerer dig og dræber dig.
- Skræmte de dig med det? - Jeg ved ikke.
Det lyder skide skræmmende i mine ører, Emily.
Så skræm dem tilbage.
Du har fortalt, hvad du plejede at gøre.
Du har fortalt mig, hvad du er i stand til.
Jeg har fortalt lidt af det.
Du skulle komme hjem fra skole sidst på dagen.
Hvis jeg fortalte dig alt, hvad jeg gjorde, ville du ikke høre det.
Du ved, hvor slemt det kan blive.
Du aner ikke, hvad jeg gjorde, eller hvem jeg var.
Og sådan skal det fortsætte.
Hvem tror du, jeg er?
- Hvem, tror du, opfostrede mig? - Em, du…
Hvorfor skulle jeg ikke kunne klare det?
Emily, du aner ikke, hvordan det er at se en, man elsker,
blive til noget, du ikke kan.
Der er ting, man ikke kan undgå at vide.
Man ikke kan undgå at se.
Og sådan skal du ikke huske mig når jeg er væk.
Det ønsker jeg ikke.
Jeg har ikke mere tid, skat.
Det handler ikke om mig, for jeg er ikke bange for at kende dig.
Beklager, men jeg må gå. Jeg har ikke tid til at skændes.
Nej, du lægger ikke på.
Du må ikke give op.
- Jeg elsker dig, Emily. - Nej, far…
- Har I stadig kontakt? - Vent venligst.
Han er måske på vej væk fra hovedvejen.
Cirka 73 meter.
Han stoppede.
Et hundrede og firs meter fremme.
Kan I se ham?
Negativ. Jeg kan ikke se…
Vent.
Pis.
Få dem til at afsøge området, han kan ikke være nået langt.
Modtaget.
Har du en mening?
Jeg tror, at I missede ham to gange,
og I vil aldrig se den mand igen.
Afsøg området, og scan sporene.
- Alt, vi kan finde. - Ja.
Hvad?
Vi blev narret af en pensionist. Vi kommer nok til at høre for…
Kors…
Kom her.
Pis.
Giv mig din skide hånd.
Mand…
Hvem fanden er du?
- Ja. - Jeg har ham, vi er på vej.
Modtage. Forventet ankomsttidspunkt?
Omkring kl. 01.00.
Reynolds er død.
Jeg kunne ikke få liget med.
Okay.
Men vi har målet. Situationen er under kontrol.
Jeg sender dig gps-koordinaterne på bilen
og Reynolds lig.
Tjek ind hvert kvarter. Slut.
Hvad fanden glor du på?
Pis!
Fanden tage dig, gamle mand.
Prøv på det igen.
Angrib.
Nej!
Er du der?
Harper?
Det er til dig.
Ja.
Det var tre.
Sender du flere, sender jeg dem tilbage i ligposer.
Enhver, du sender til mit barn, sender jeg tilbage i småstykker.
Kan du genkende mig nu?
Hvem fanden er han?
Hvad har jeg med at gøre her?
Hej, det er din far.
Tekster af: Elizabeth Gunthel Hansen