De har kommit efter honom.
Familjen och alla där är i fara.
Och jag ska ta honom tillbaka dit.
Ska vi ta hem honom?
Nåt hände mellan dem.
Det finns ingen Angela Adams längre.
Det här är en familjehistoria.
Cheryl, du förstår hur det är.
Ibland måste jag göra saker jag inte kan prata med dig om.
När får vi se dig igen?
Armén kommer att bränna ner alltihop.
- Em, du får inte stanna här. - Jag måste.
Min bror är borta.
Och de två amerikanarna du tog hit,
de är i USA nu
och jobbar på dina order att skingra hotet mot oss.
Du tänker be mig hjälpa dem.
Ja.
- Är du okej? - Jadå.
Vad ni än var ute efter kom ni närmare än Pavlovich ville.
Det stora problemet är att Emilys livlina ligger på golvet där.
Jag är som ett barn.
Och allt är nytt.
Jag hör orden du uttalar i sorg…
men de saknar mening.
Ett språk jag borde kunna,
men inte förstår.
Jag känner deras vördnad för dig.
Deras lojalitet.
Jag känner deras kärlek.
Men orden är bara ljud.
Rörelser i luften.
Så jag säger adjö till dig på mitt sätt.
Som jag sa adjö till henne.
Jag känner dig inte.
Vilket betyder att jag inte vet
vad som är viktigt för dig, som definierar dig.
Men det kan finnas andra sätt att veta.
Äldre sätt…
ända från när vi levde i det djupa, mörka havet.
Med sinnen vi sen länge glömt.
Att känna en annan passera osedd
i ett ögonblick.
Och veta om det är nåt att vara rädd för…
nåt att bestrida…
eller nåt mer ovanligt.
Att veta om varelsen i mörkret är nåt att hålla fast vid…
så länge man kan.
Jag vet att du är alla tre sakerna för mig.
Ett lika brutet svar som jag är fråga.
Men jag är tacksam att vi råkade varandra i mörkret.
Om så bara i ett ögonblick.
Så jag stannar här tills alla bitar ligger på plats.
Var du än är,
vart du än är på väg…
när du ser henne…
var god mot henne.
Hon var nog lika bruten som vi,
och gjorde sitt bästa.
Säg till henne att jag fann min väg hem.
Vad sa du till honom?
Att Tarik älskar honom
och kommer att hålla honom i säkerhet…
men att han kommer att bli rädd.
Och han kommer att känna sig ensam.
Och det kommer att göra ont.
Det är inte bra att ljuga för ett barn.
Inte när sanningen är viktig.
Och inte när man väntar sig att de ska bli vuxna
som man ska kunna se i ögonen en dag.
Allt är sant.
Och Tarik kommer att skydda honom.
Han älskar honom.
Jag hoppas…
att du på den andra sidan
får chansen att lära känna honom.
Ni är lika på flera sätt.
Vad?
Jag är väldigt ensam.
Jag behöver en rörmokare.
Du sa att han skulle komma för två timmar sen.
Ja, jag försökte.
Jag försökte det med.
Jag vet att du försöker hjälpa, men det finns saker
där jag behöver en människa närvarande.
Cheryl?
Harold?
Herregud.
Förlåt att jag inte ringde.
Vem pratar du med?
Jisses. Vänta.
Nej, inte du.
Jag måste gå, kan du få hit rörmokaren?
- Nej. Vänta. - Vad?
Be honom att inte komma. Jag måste prata med dig.
Nej, säg att vi löste det. Ja, ha en bra kväll.
Vad händer?
Jag måste påminna dig om nåt du redan vet.
Varför behöver du…
Mina andra uppsättning löften till dig, de från efter vårt bröllop.
Jag lovade dig att lämna jobbet utanför dörren.
Att det aldrig skulle förstöra för vårt familjeliv.
Men sen hände saker
utanför den dörren jag inte kunde berätta för dig om.
Det kommer att bli mer komplicerat än det nånsin har varit.
Är Angela okej?
Jag tror det…
men jag har henne inte här.
Hon är i Afghanistan.
Hon är i fara. Jag också nu.
Ta utrymningsväskan för dig och Henry.
Jag bokar ett hotell åt er i några dagar.
Harold…
Ni blir säkra där. Jag måste bara vara försiktig.
Harold, Henry är inte här.
Vad? Det är sent. Var är han?
Han bor inte här längre.
- Vem… - Det är okej.
- De är med mig. - Vilka är med dig?
Vad menar du med att Henry inte bor här längre?
Harold!
Du skulle vänta utanför tills jag förklarade för henne.
Det fanns inget internet på uppfarten. Jag kunde inte vänta.
En död plats.
Det är svårt nog att nå fram till henne. Jag kan inte sitta och vänta.
- Vi måste varna henne. - Ja.
Du hade rätt.
Det här är Angelas far.
Trevligt att träffas.
Nej, inga namn just nu.
Fortsätt söka henne. Vi åker strax.
Bilen ska inte stå på uppfarten längre än nödvändigt.
Jag behöver fortfarande byta om.
Ta vad du vill däruppe.
Första dörren till höger.
Användare upptagen Emily
US ARMY - HARPER
Vad är klockan där?
Godmorgon.
Det är svårt att komma fram så långt från allt.
Vi missade det.
Hon måste därifrån.
Vad händer med honom?
Vem då?
Morgan.
Personalen hittar honom imorgon,
och då ska vi vara långt härifrån.
Jag vet.
Jag kände honom knappt.
Hur gick det till?
Jag vet inte.
Vad anser du då?
Jag tror att…
Han höll på med nåt.
Pavlovich försöker få kontrollen över Hamzads mineralfyndigheter.
Ja.
Bote kom för nära.
Pavlovich behövde honom ur vägen, men…
Men?
Att döda den gamle på amerikansk mark,
följderna av det är…
Det är inget man gör för att profitera på mineralrättigheter.
Nåt pågår här som vi inte förstår än.
Vad betydde det?
"Henry bor inte här längre."
Säg inte att du skickade honom…
Han är med Curt och Lois.
Fan, Cheryl.
Han ska stanna där ett tag. Det är bäst för honom.
- Cheryl, han är inte… - Jag är ledsen.
Jag frågade dig: "Får vi se dig mer?"
Jag frågade dig direkt:
"Är du säker på att vi får se Angela igen?"
Och du svarade inte.
Jag kunde inte svara.
Jag klandrar dig inte, jag tvistar inte.
Jag gick med på spelreglerna, att leva utan svar.
Jag har gått med på det.
Jag försvinner ingenstans.
Men Henry är bara en liten pojke.
Han har inte gått med på nåt.
Jag träffade precis Angelas far för första gången,
och du vill inte att jag vet hans namn?
Henry måste kunna fråga och få svar.
Och just nu…
Och jag älskar dig, Harold, och det är hemskt att säga det,
men just nu kan vi inte göra det för honom.
Curt och Lois är skitstövlar.
Mot oss. Inte mot honom.
De är hans farföräldrar också.
Det var lättare att låtsas att jobbet stannade utanför dörren.
Vi släppte in Angela för att…
Jag vet inte varför.
När vi väl insåg att vi gjort ett undantag passade hon bara in.
Och med Chip.
Men nu…
Jag försöker verkligen.
Men jag drunknar i avsaknaden av svar.
Angela Adams är en fiktion.
Hennes far,
mannen däruppe,
har varit en hel rad fiktioner sen jag kände honom på CIA.
Om du vill att jag slutar, säg till.
Är det hon?
Vad?
Det här är Emily.
Ja.
Visste du att det var såhär?
Ja.
Vi måste jobba på riskmoment, du vet, saker att inte säga.
- Men hon sa… - Nej, såhär.
Hon är en del av familjen.
Du stod väl också nära honom en gång?
Ja.
Var det inte svårt?
Att vara på utsidan av alltihop?
Att bryta kontakten med Harold var med i avtalet.
"Avtalet"?
Ja, det som jag och Abbey skrev.
Ett uppbrott.
Han var min sista kontakt.
När det väl bröts var vi fria.
Hon och Em var allt jag behövde.
Det är skillnad på att behöva och vilja ha.
Fan.
Harold. Vad fan?
Vattnet sprutade ner elskåpet och orsakade kortslutning i allt.
Ringer - Emily
- Det är… - Lägg av.
Varje minut vi är här är en till minut bilen står därute.
- Pappa? - Ge mig ett ögonblick.
Pappa?
Harold, kom in.
- Hallå? - Emily.
- Ja. Hallå. - Ja.
Stanna där du är. Försvinner du kan jag förlora dig.
Okej, jag lovar inget, men jag hör dig.
Hör på, Em.
Morgan Bote är död.
Vi fick tag i honom och pushade honom,
men lyckades inte få honom att avstå vid första kontakten.
En timme senare mördades han.
Vad? Av vem?
Det är en lång historia.
Är du okej?
Jadå. Harold med.
Jag är här.
Men hör på, Emily,
du måste därifrån, älskling.
Pappa…
Vi vet båda vad som pågår. Jag kan inte skydda dig nu.
Pappa, de kommer.
Fan. Okej.
Vi har vakter i passagen som vi meddelar nu.
Hur många män?
Vilka? Armén eller…
Nej, vakterna. Hur många är de?
Kanske 20.
Det är inte nog för att hålla emot. Du måste därifrån.
- Jag kan inte. - Det kan du, Em.
Nej, och definitivt inte idag.
Jisses.
Han är död, pappa.
Vem är död?
Min far.
Han dog av skadorna igår kväll, vi begravde honom imorse.
Är du okej?
Jadå.
Vilka har du evakuerat?
Bara några. Det gick fort.
Vilka är ute? Familjer?
Ja.
Barn?
Ja.
Vänta lite.
De är igenom passagen på väg upp hit.
- Det går framåt. - Lägg inte på, Em.
Nej då. Ge mig ett ögonblick bara.
Jag är vid södra källan.
Vi ska tillbaka upp för att omgruppera.
Jag är tillbaka när vi är inne. Vänta.
Är mikrofonen av?
Ja.
- Tunnlarna du nämnde… - Ja.
går de tillräckligt långt bort från byn
- så de kan komma ut den vägen? - Det försöker de ta reda på.
- Hur vet du säkert? - Jag vet.
De har barn med. Jag vet inte hur det ska gå.
Vi måste börja ringa samtal.
Ringa vem?
Det finns de vi kan ringa.
- Som jag kan ringa. - Vem då?
Vi har förlorat henne en gång.
Vi var i den här parken.
Jag vände mig om, och hon var borta.
Abbey trodde att jag hade henne, och jag trodde Abbey hade henne.
Hon var…
Hon var liten. Hon bara gick iväg.
Men det tog inte lång tid att hitta henne.
Hon hann inte långt.
Men känslan…
Jag har stridit i krig så mörka
att ingen ens kunde namnge dem.
Ändå har jag aldrig känt nåt liknande.
Jag svor på att aldrig mer låta det ske.
Jag minns inte att jag sa det högt,
men jag minns Abbeys min,
så jag måste ha sagt nåt.
Och det lilla leendet.
Jag visste inte om hon skrattade åt mig…
eller bara tyckte synd om mig.
Jag blev överraskad
när dagen kom att få veta.
Vi brukade tappa bort Chip hela tiden.
Han dök upp hemma hos grannar.
Skämtet på vår gata var
varför vi inte satte en klocka på honom av artighet.
- Han älskade hundarna. - Ja.
Och vi hade aldrig nån.
Men han älskade de hundarna.
Pappa?
Jag är här. Vad händer?
Jag har bara en minut.
De bryter sig in inte långt härifrån.
Tunnlarna då?
De bryter sig in genom tunnlarna.
Hur kunde de göra det?
Jag vet inte. Vi försöker barrikadera dörrarna…
Jag vill säga ett par saker.
Är Harold kvar?
Ja, jag är här.
Cheryl är också här.
Förlåt att ni måste gå igenom det igen.
Ingen av er förtjänar det.
Du ska veta att jag inte klandrar dig för vad du gjorde.
Pappa?
Ja.
Kan du prata enskilt?
Ja, jag är här.
Du måste göra en sak åt mig.
Vadå?
Du måste acceptera det här.
Varför det sker.
Varför det hände.
Jag hittade nåt här.
Den här familjen är viktig för mig.
Det är sant.
Det är inte heller så att jag avvisar dig eller mamma.
Lova att du hittar ett sätt att acceptera det.
Jag vill veta att du inte ägnar resten av livet åt att vara arg.
Vara arg på mig eller den här familjen.
Jag ber dig acceptera att det är vad jag ville.
Kan du göra det för mig?
Fan.
Nej, vänta!
Nej.
Jag borde ha hindrat henne.
Hur kunde du?
Enligt vad du sa
var det nåt hon desperat behövde.
Jag borde ha hindrat henne.
Och vad hade hänt då?
Hur skulle hon kunna lita på dig…
Jag borde ha hindrat henne!
Jag borde ha hindrat henne.
Vi måste åka.
Inte än.
Varför?
Du hörde det med, eller hur?
Ja.
Jag vill veta exakt vad som hände.
Jag vill ha svar.
Nu.
Ja.
Zoe.
Ja?
Vi ska gå till bilen.
Och lasta ur bakluckan.
Kan du ta min fru till köket
och distrahera henne?
Självklart.
Vad menade du med "hörde du med"?
Vad hörde du?
I telefon.
Efter att de kom in och sköt,
de talade inte dari eller pashto.
De talade ryska.
Vad betyder det?
I dina samtal med Morgan Bote,
nämnde han nånsin att Pavlovich hade tillgång
till en legosoldatarmé?
Är du inne eller utanför?
Ursäkta?
De på insidan vet.
De utanför undrar vad de därinne vet.
Jag frågar vilken du är.
Jag vet faktiskt inte.
Antingen är du på insidan och har inte hjärta att berätta,
eller så är du på utsidan och de har inte hjärta att berätta.
Jag kanske är i en övergångsfas.
Lustigt.
Tack.
"Du ska veta att jag inte klandrar dig för vad du gjorde."
Det är de sista ord jag hör från nån
som tillbringat alla ledigheter under ett årtionde hos mig.
Det finns en god chans
att jag aldrig får veta vad hon menade.
Det finns saker man är skyldig när man delar hus.
Saker man tar in och accepterar,
saker man förtränger,
saker man kämpar emot inom sig.
Det har alltid varit rakt och öppet hos oss, tror jag.
Harold begärde det av sitt yrke,
att det behandlade mig rättvist.
Vilken löjlig sak att höra mig själv säga nu.
Jag ombads distrahera dig.
Jag vet.
Bara inte från vad.
Känner du…
Kände du Morgan Bote?
Ja, han var en vän till Harold.
Varför?
En ryss vid namn Pavlovich beställde mordet på honom
för att skydda en affärsuppgörelse han hade i Afghanistan.
Och han…
Han kan ha skickat dit legosoldater för att skydda uppgörelsen.
De som dödade Emily var hans män.
Han får inget veta.
Jag vet att du vet det.
Vi kommer ingenstans som det är nu.
Jag vill få ur honom allt han vet.
Såhär gör jag… Mitt levebröd.
Det vet du väl?
Nej.
Inte såhär.
Jag måste göra det…
ensam.
Jag trodde aldrig att du skulle komma hit.
Och definitivt inte för roddmaskinen ingen har använt.
Angela är borta.
Jag borde sluta kalla henne det.
Varför inte kalla henne det?
Du är fantastisk.
Sa du inte precis till mamma att namnet var påhittat?
Varför vänder du allt till bråk med mig?
Jag vet inte.
Det som kommer nu blir svårt för dig.
Dina fiktioner kommer att rasa samman.
Att du kunde hindra att ditt jobb följde med in genom dörren.
Att genom att hålla oss isär skulle vi vara skyddade.
Att du aldrig kunde bli arg på oss för allt det krävde.
Det är inte rättvist. Du vet att det inte är sant.
Påhitt kan vara användbara.
Men förr eller senare
kommer sanningen alltid fram.
En del av dig blev alltid kvar vid dörren.
En del jag inte vet om jag har mött.
En del som vill komma tillbaka nu.
Det bästa jag nånsin ville vara var din pappa.
Allt jag ställde till var mitt verk.
Men jag försökte verkligen.
Jag vet.
Det hade varit fint att kunna säga dig det när jag hade chansen.
Säga adjö verkar vara en liten sak att be om
i utbyte mot all ansträngning.
Några sista ord för att ge sammanhang.
Jag fick inte det med dig.
Jag fick det inte med henne.
Jag fick inte ens göra det med Henry.
Sista ord.
Vad?
Du var i rummet när det hände hos Bote, eller hur?
- Ja. - Ja.
Sa han nåt till dig innan han dog?
Nej, det gick så snabbt.
Gjorde han nåt? Var han vid sin dator eller…
Hans mobil.
Han höll mobilen i handen.
Han kan ha skickat nåt.
Vad?
Nåt han inte ville skulle dö med honom.
Nåt viktigt för pusslet
han behövde överlämna till nån han litade på.
Till dig?
Nej, inte till mig.
Men jag tror att jag vet vem han skickade det till.
Vad hände?
Han visste inget om Pavlovich eller Afghanistan eller nåt av det.
Han var bara anlitad av en kille.
Han visste bara att han anlitats till ett jobb han inte lyckades slutföra.
Morgan Bote var inte hans enda måltavla.
Vem var den andra?
Du.
- Men varför jag? - Varför hon?
Och mig.
Och Dixons.
Marcia och Henry.
Varför?
Jag vet inte.
Hamzads advokat ville berätta nåt för dig,
nåt hon var rädd att säga i telefon.
Hon kanske vet.
Nåt Pavlovich inte vill att vi vet.
Troligen.
Nåt som skulle skada honom om det kom ut.
Antagligen.
Då åker vi till London.
För han kan dra åt helvete.
Jag vill skada honom.
Vill inte du?
Nu förstår jag.
Vad som händer, vad som står på spel.
Kanske inte allt, men tillräckligt.
Men…
Men du,
jag förstår dig mindre än jag nånsin gjort.
Jag behöver göra det här.
Det är bara några dagar på hotellet för att bli säkra.
De två kommer väl att be er vakta deras hundar.
Men det är upp till er.
Hjälp mig lösa det när jag är tillbaka.
Hjälp mig hitta ett bättre sätt att få det att fungera.
Jag ska försöka.
Det ska jag verkligen.
Du borde åka nu.
- Följer du inte med? - Nej.
De tar dig till hotellet säkert.
Jag ska bara se till att allt är rensat innan jag låser.
Ja.
Översättning: Madeleine Person