Au venit după el. Familia și ceilalți sunt în pericol.
Îl voi duce acolo.
Îl ducem acasă?
Ceva s-a întâmplat între ei.
Angela Adams nu mai există. E o poveste de familie.
Cheryl, știi care-i treaba.
Tre' să fac uneori lucruri de care nu-ți pot spune.
Când te vom revedea?
Armata va arde satul.
- Em, nu poți rămâne. - E musai.
Fratele meu s-a stins.
Cât despre cei doi americani pe care i-ai adus,
acum sunt în Statele Unite
și lucrează din ordinul tău la eliminarea amenințării la adresa noastră.
Îmi vei cere să-i ajut.
Bineînțeles.
- Ești teafără? - Da.
Orice ați fi urmărit voi doi, l-ați călcat pe coadă pe Pavlovici.
Problema mai mare e că salvatorul lui Emily zace mort acolo.
Sunt ca un copil.
Și totul e nou.
Aud vorbindu-se de tine la priveghi,
dar vorbele nu au noimă.
Simt că ar trebui să știu limba, dar nu o înțeleg.
Simt stima lor pentru tine.
Le simt loialitatea.
Le simt iubirea.
Dar vorbele sunt doar sunete.
Deplasarea aerului.
Îți voi spune adio în felul meu.
Așa cum mi-am luat adio de la ea.
Nu te cunosc.
Altfel spus, nu știu despre tine ceea ce te-ar defini cu adevărat.
Dar poate că poți cunoaște și altfel.
O cale străveche…
de când știam doar marea întunecată și senzațiile de mult uitate.
Să simți o altă apariție nevăzută, preț de o clipă,
și să știi dacă e ceva de temut, dacă trebuie să lupți cu ea…
sau dacă e ceva rar.
Să știi dacă ce se află în beznă trebuie prețuit…
cât de mult timp poți.
Știu că ai fost pentru mine toate cele trei,
o frântură de răspuns la întrebarea care sunt.
Dar sunt recunoscătoare că ne-am întâlnit în beznă…
fie și preț de o clipă.
Așa că voi sta aici până se vor așeza lucrurile.
Oriunde ai fi,
oriunde te-ai duce…
când o vei vedea, te rog să fii blând cu ea.
Cred că poate a fost la fel de distrusă ca noi
și s-a străduit cât a putut.
Și spune-i că mi-am găsit drumul spre casă.
Ce i-ai spus?
I-am zis că Tarik îl iubește și că va avea grijă de el…
dar că va fi foarte speriat și se va simți foarte singur.
Și va suferi.
Nu-i bine să minți un copil.
Nu când adevărul e important.
Și nu când speri să devină un adult pe care să-l poți privi în ochi cândva.
Toate sunt adevărate.
Iar Tarik îl va proteja. Îl iubește.
Trag nădejde…
că, după toate astea, vei avea ocazia să-l cunoști.
Vă asemănați în multe feluri.
Ce-i?
Sunt singură cuc.
Am nevoie de un instalator.
Acum două ore și jumătate ai zis că ajunge în 30 de minute.
Da, am încercat asta.
Nu, am încercat și asta.
Ascultă, știu că încerci să ajuți, dar, pentru anumite lucruri,
am nevoie de prezența fizică a unui om.
Cheryl?
Harold?
Dumnezeule!
Doamne!
Scuze că n-am sunat înainte!
- Cu cine vorbești? - Hristoase! Stai puțin!
Nu, nu tu. Trebuie să închid. Îl trimiți pe instalator?
- Nu, stai! - Ce e?
Zi-i să nu vină. Trebuie să vorbim.
De fapt, spune-i că am rezolvat. Da, noapte bună!
Ce se întâmplă?
Ascultă, trebuie să-ți amintesc ceea ce știai deja.
De ce să…
În al doilea set de jurăminte, de după nunta noastră,
ți-am promis că acasă voi uita de serviciu,
că nu ne va afecta familia.
Însă s-au întâmplat unele lucruri despre care nu ți-aș putea spune
și se vor complica și mai mult.
- Angela e bine? - Da, așa cred.
Dar nu am adus-o.
E în Afganistan. E în pericol, ca și mine, de altfel.
Ia geanta pregătită pentru tine și Henry. Vă voi duce la hotel pentru câteva zile.
Harold…
Veți fi în siguranță acolo. Trebuie să fiu precaut.
- Harold, Henry nu e aici. - Cum? E târziu. Unde e?
Henry nu mai locuiește aici.
- Cine e? - E în regulă.
- Sunt cu mine. - Cine sunt?
- Cum adică Henry nu mai locuiește aici? - Harold!
Trebuia să așteptați până îi explicam.
Nu e semnal în fața casei. N-am așteptat.
E un punct mort.
Și așa era greu să dau de ea. Nu pot aștepta.
- Trebuie s-o avertizăm. - Da, ai dreptate.
El e tatăl Angelei.
Îmi pare bine.
Fără nume. E mai bine pentru moment.
Sun-o din nou. Lasă-mă un minut, apoi plecăm.
Nu vreau ca mașina să stea mult în fața casei.
Am nevoie de haine de schimb.
Ia ce vrei, sunt la etaj. Prima ușă pe dreapta.
Abonat ocupat Emily
ARMATA SUA - HARPER
Ce oră e acolo?
E dimineață.
E greu de apelat acolo. E departe de orice localitate.
Am dat chix.
Trebuie să plece de acolo.
Ce se întâmplă cu el?
Cu cine?
Cu Morgan.
Angajații îl vor găsi dimineață. Până atunci vom fi departe.
Știu, știu. L-am cunoscut vag.
- Cum a fost posibil? - Nu știu.
Atunci ce părere ai?
Cred…
Cred că aflase ceva.
Pavlovici caută să controleze zăcămintele lui Hamzad.
Da.
Bote s-a apropiat prea mult. Pavlovici trebuia să-l elimine, dar…
Dar?
Consecințele eliminării bătrânului pe teritoriul SUA sunt…
Nu faci așa ceva ca să scoți bani din drepturi de exploatare.
Se întâmplă ceva ce nu înțelegem încă.
Ce-ai vrut să spui? Cum adică Henry nu mai locuiește aici?
Nu-mi spune că l-ai trimis…
E cu Curt și Lois.
- La naiba, Cheryl! - Va sta acolo o vreme. E cel mai bine.
- Nu e… - Scuză-mă.
Te-am întrebat franc dacă te vom mai vedea.
Te-am întrebat franc: „Sigur o vom revedea pe Angela?”
- Și nu mi-ai răspuns! - Nu puteam răspunde!
Nu dau vina pe tine. Nu contest.
Am acceptat aceste reguli, să trăiesc fără răspunsuri.
M-am băgat în asta. Nu dau înapoi.
Dar Henry e doar un băiețel.
El nu s-a băgat în asta.
Tocmai l-am cunoscut pe tatăl Angelei pentru prima oară
și nu vrei să știu cum îl cheamă?
Henry trebuie să poată întreba și să primească răspunsuri.
Iar acum…
Te iubesc, Harold, și mor că spun asta, dar acum nu putem face asta pentru el.
- Curt și Lois sunt javre. - Cu noi, nu cu el.
Sunt și bunicii lui.
Era mai ușor să te prefaci că îți lași munca la ușă.
Am primit-o pe Angela fiindcă…
Nu știu de ce.
Până să ne dăm seama că făcuserăm o excepție, s-a atașat de noi.
Și de Chip. Dar acum…
Chiar mă străduiesc, Harold.
Dar sunt copleșită de absența răspunsurilor.
Angela Adams e o ficțiune.
Tatăl ei, bărbatul de la etaj,
a fost o întreagă suită de personaje de când l-am cunoscut la CIA.
Dacă vrei să mă opresc, spune-mi acum.
E ea?
Ce?
Asta e Emily.
Da.
- Știai că a fost așa? - Da, știam.
A trebuit să reducem riscul expunerii, ce să nu spună…
- Dar mi-a spus… - Nu, așa.
Face parte din familia asta.
Și tu ai fost prieten cu el, nu?
Da.
Dar n-a fost greu?
Să fii exclus din viața ei?
Înțelegerea era să rup contactul cu Harold.
„Înțelegerea”?
Da, înțelegerea mea cu Abbey. Ruptură totală.
El a fost ultima mea legătură.
Odată tăiată, eram liberi.
Ea și Em erau singurele legături necesare.
E o diferență între necesitate și dorință.
Rahat!
Harold, ce mama dracului?
Boilerul a stropit siguranțele. A scurtcircuitat tot.
Apelare Emily
Zău așa!
Cât noi stăm aici, mașina stă pe alee.
- Tată? - Imediat!
Tată?
Harold, vino repede!
- Alo? - Emily.
- Alo! - Da.
Stai pe loc. Dacă se întrerupe, nu te mai prind.
Nu promit, dar te aud.
Ascultă, Em.
Morgan Bote e mort. Ne-am dus la el, l-am constrâns,
dar n-am reușit să-l convingem să renunțe din prima.
După vreo oră a fost asasinat.
- De către cine? - E poveste lungă.
- Ești teafăr? - Da, n-am nimic. Și Harold e teafăr.
Sunt aici, fetițo.
Emily, ascultă, trebuie să pleci de acolo, drăguțo.
Tată…
Știm amândoi ce vine spre voi. Nu te pot apăra.
Tată, au venit.
Drace! Bine…
Avem o unitate de pază în trecătoare. Luptă cu ei.
- Câți sunt? - Armata sau…
Cei din unitatea de pază. Câți sunt?
Nu știu, vreo 20.
Nu ajung ca să-i țină pe loc. Trebuie să pleci de acolo.
- Nu pot face asta. - Em, chiar poți.
Chiar nu pot. În niciun caz azi.
- Hristoase! - A murit, tată.
Cine a murit?
Tatăl meu.
A murit în urma rănilor și l-am îngropat dimineață.
Tu ești bine?
Da.
- Pe cine ai reușit să evacuezi până acum? - O parte. S-a întâmplat rapid.
- Cine a mai rămas? Familiile? - Da.
- Copiii? - Da.
Da.
Stai puțin.
Sunt în trecătoare. Vin încoace.
- Plecăm. - Nu închide, Em.
Nu închid. Lasă-mă un minut. Sunt la puțul sudic.
Ne vom regrupa în tabără.
Vorbim când ajung, bine? Așteaptă!
- A oprit microfonul? - Da.
Tunelurile de care vorbeai ajung la o distanță suficientă de sat
- …ca să scape? - Asta încearcă să afle.
- De unde știi? - Știu, Harold.
Și sunt copii cu ei. Nu știu cum ar reuși.
- Ar trebui să dăm telefoane. - Pe cine să suni?
Există oameni pe care-i putem suna.
- Pe care-i pot suna! - Pe cine?
Am pierdut-o o dată.
Eram într-un parc.
M-am întors și nu mai era acolo.
Abbey credea că e cu mine, eu credeam că e cu ea.
Era…
Era mică. Plecase haihui.
Nu ne-a luat mult s-o găsim.
Nu plecase departe, dar sentimentul ăla…
Am luptat în conflicte sângeroase pe care toți s-au temut să le numească,
dar n-am trăit în viața mea un asemenea sentiment.
Mi-am jurat că nu se va mai întâmpla.
Nu-mi amintesc să fi jurat cu voce tare, dar țin minte chipul lui Abbey.
Pesemne că am spus ceva.
Iar zâmbetul ei…
Nu eram sigur dacă râdea de mine…
sau mă compătimea.
Pentru cât de surprins aș fi fost în ziua în care m-aș fi prins, în sfârșit.
Noi îl pierdeam mereu pe Chip.
Se ducea la casele vecinilor.
Cei din cartier glumeau că mai bine i-am pune un clopoțel.
- Îi plăceau câinii. - Da.
Și noi n-am avut niciodată. Dar îi plăceau câinii.
Tată?
- Sunt aici. Care-i treaba? - Am doar un minut.
Pătrund. Nu cred că-s departe.
Și tunelurile?
Pătrund prin tuneluri.
Cum pot face asta?
Nu știu. Am încercat să baricadăm ușile, dar…
Aș vrea să vă spun ceva. Harold mai e acolo?
Da, sunt aici. E și Cheryl.
Îmi pare rău că veți trece iar prin asta. Niciunul dintre voi nu merită.
Și să știți că nu vă acuz pentru ce-ați făcut.
Tată?
- Da. - Mă scoți de pe difuzor?
Da, ascult.
- Vreau să faci ceva pentru mine. - Ce anume?
Vreau să accepți situația.
De ce se întâmplă. De ce s-a întâmplat.
Am găsit ceva aici. Familia asta e importantă pentru mine.
Și e adevărat.
La fel de adevărat e că nu vă reneg pe tine și pe mama.
Promite că vei găsi o cale să accepți.
Vreau să știu că nu-ți vei reproșa asta toată viața.
Că nu îmi vei reproșa asta mie și acestei familii.
Îți cer să accepți că asta mi-am dorit. Poți face asta?
Drace! Nu, stați!
Nu!
Trebuia s-o fi oprit.
Cum ai fi putut?
Din ce mi-ai spus, avea nevoie disperată de asta.
Trebuia s-o fi oprit.
Și dacă o opreai?
- Cum ar fi avut încredere… - Trebuia s-o fi oprit!
Trebuia s-o fi oprit.
Tre' să plecăm.
- Nu încă. - De ce?
- Ai auzit și tu, nu-i așa? - Da.
Vreau să știu ce s-a întâmplat. Vreau răspunsuri.
Aș vrea răspunsuri imediat.
Da.
- Zoe… - Da?
Vom merge la mașină. Vom descărca portbagajul.
Ești amabilă s-o duci pe nevastă-mea în bucătărie și să-i distragi atenția?
Desigur.
Cum adică „ai auzit și tu”?
Ce ai auzit?
La telefon.
După ce au pătruns trăgând, nu vorbeau dari sau paștună.
Vorbeau rusă.
Ce înseamnă asta?
În discuțiile tale cu Morgan Bote,
a spus cumva dacă Pavlovici are acces la o armată de mercenari?
Ești implicată în asta sau nu?
Poftim?
Cei implicați știu.
Cei neimplicați se întreabă ce știu cei implicați.
Tu cum ești?
De fapt, nu știu exact.
Atunci ori ești implicată și nu ai curaj să-mi spui,
ori ești neimplicată și ei n-au curaj să îți spună.
Cred că sunt într-o fază de tranziție.
Ce amuzant!
Mulțumesc.
„Vreau să știi că nu te acuz pentru ce ai făcut.”
Sunt ultimele cuvinte pe care le voi auzi de la cineva
care și-a petrecut acasă la mine toate sărbătorile din ultimul deceniu.
Și sunt toate șansele
să nu aflu niciodată ce a vrut să spună.
Ai anumite îndatoriri pentru a intra într-un cămin,
lucruri pe care le primești, le accepți,
lucruri la care renunți, lucruri cu care lupți în sinea ta.
La noi în casă au fost mereu lupte corecte, cred.
Harold avea pretenția asta de la meseria lui, să fiu tratată corect.
E culmea că spun asta acum.
- Mi s-a cerut să te distrag. - Știu.
Dar nu știu de la ce.
Îl cunoști… L-ai cunoscut pe Morgan Bote?
Da, era prieten cu Harold. De ce?
Un rus pe nume Pavlovici a ordonat asasinarea lui
pentru a-și proteja o afacere din Afganistan.
De asemenea…
E posibil să fi trimis mercenari în Afganistan pentru același lucru.
Cei care au ucis-o pe Emily erau oamenii lui.
Nu ar ști nimic. Știu că știi asta.
N-avem nicio informație.
- Vreau să scot de la el tot ce știe. - Cu asta mă ocup, adică m-am ocupat.
Știi asta, nu?
Nu.
Nu așa.
Trebuie să fac asta…
singur.
Nu credeam că ai intra vreodată aici.
Nu pentru aparatul de vâslit. Ți-am zis că nu va fi folosit.
Angela a murit.
Ar trebui să te dezobișnuiești să-i mai spui așa.
De ce să nu-i spun așa?
Ești culmea.
Nu i-ai spus mamei adineauri că era un nume fictiv?
Cum reușești să te cerți cu mine din orice?
Nu știu.
Urmează o parte grea pentru tine.
Toate închipuirile tale se destramă simultan.
Aceea că îți poți lăsa munca la ușă când vii acasă.
Că, dacă ne desparți, ne asiguri siguranța.
Că nu ne-ai purta pică pentru efortul făcut.
Nu-i cinstit. Știi că nu-i adevărat.
O închipuire e folositoare.
Numai că, mai devreme sau mai târziu, adevărul trebuie să iasă la suprafață.
O parte din tine a rămas mereu la ușă.
Nu cred că ți-am cunoscut-o.
E o parte care vrea să revină acum.
Cel mai mult mi-am dorit să fiu tatăl tău.
Am dat chix în privința asta, dar chiar m-am străduit.
Știu.
Era bine să-ți fi spus toate astea când am avut ocazia.
Un rămas-bun pare un fleac în schimbul acestui efort,
câteva ultime cuvinte care să dea sens la tot.
Nu le-am primit de la tine.
Nu le-am primit de la ea.
Nu le-am primit nici de la Henry.
Ultimele cuvinte.
Ce e?
Erai în cameră cu Bote când s-a întâmplat.
- Da. - Da.
Ți-a zis ceva înainte să moară?
Nu, a murit prea repede.
A făcut ceva? Era lângă computer sau…
Lângă telefon.
Își ținea telefonul în mână.
Poate că trimitea ceva.
Ce anume?
Ceva despre care voia să fie sigur că nu va muri cu el.
Ceva important pentru puzzle,
care trebuia să ajungă la cineva de încredere.
- La cine? La tine? - Nu, nu la mine.
Dar cred că știu cui a vrut să-l trimită.
Ce s-a întâmplat?
Nu știa nimic despre Pavlovici sau Afganistan.
Era doar un tip angajat de un tip.
Știa doar că a fost angajat pentru o treabă pe care n-a făcut-o.
- Morgan Bote nu era singura lui țintă. - Cine era cealaltă țintă?
Tu.
- Eu? De ce eu? - De ce ea?
Și eu. Și soții Dixon.
Marcia și Henry.
- De ce? - Nu știu.
Avocata lui Hamzad voia să-ți spună ceva și s-a ferit să-ți zică la telefon.
Poate știe ea.
- Ceva ce Pavlovici nu voia să știm. - Probabil.
Ceva ce i-ar fi dăunat dacă s-ar fi aflat.
Probabil.
Atunci mergem la Londra. Mai dă-l dracului!
Vreau să-i fac rău. Tu nu vrei?
Înțeleg acum.
Ce se întâmplă, care e miza.
Poate nu știu tot, dar știu destule.
Dar…
Dar tu…
Simt că te înțeleg mai puțin ca niciodată.
E musai să fac asta.
Stai doar câteva zile la hotel, în siguranță.
Cei doi te vor ruga probabil să ai grijă de câini.
Dar depinde de tine.
Ajută-mă să lămuresc asta când mă întorc.
Ajută-mă să găsesc o cale mai bună de a face lucrurile să meargă.
Am să încerc.
Chiar voi încerca.
Ar trebui să pleci.
- Tu nu vii? - Nu. Te vor duce în siguranță la hotel.
Vreau doar să mă asigur că totul e curățat înainte să încui.
Bine.
Subtitrarea: Adrian Oprea