I mange årtusener har Autoriteten styrt himmelriket-
med absolutt kontroll.
Han kalte seg selv Skaperen, Faderen, Den allmektige.
Han er ikke noe av det, men bare en engel som oss.
Og han hersker med en mørk engel ved sin side.
Vi som kjempet for sannheten, ble kastet ut av riket.
Siden da har vi levd mellom verdenene.
Sett på og ventet på hevn.
En gnist av håp er å finne blant menneskene.
En djerv leder samler krigere.
Han er kanskje dødelig, men ambisjonene overgår hans sort.
En slange har blitt tilkalt. En ny Eva viser seg.
Tiden for et nytt opprør er i anmarsj.
Lyra!
Jeg leter etter ei jente. Middels høy, mørkt hår, brune øyne.
Hun heter Lyra. Daimonen heter Pan.
Hun har forsvunnet.
Hjelp meg.
Si hvor hun er.
Pan?
- Lyra! - Roger!
- Er det du? - Jeg trenger deg! Hjelp meg!
Hvor er du?!
Roger!
Lyra.
Kom igjen. Kom igjen. For himmelens skyld.
- Fartøyet er ikke klart for dette. - Da er det vel opp til oss?
Klarne hodet.
Vi har mistet den bakre oscillatoren.
Stålsett deg!
Jeg kunne lukte blomstene da du kom nedover stien.
Hvordan går det?
Hva er galt?
Har du problemer?
Kapellet har stått tomt i årevis. Det ryktes at noen gjemmer seg der.
Jeg gjemmer meg ikke.
Hvorfor er du her?
Tror du på magi?
Noen ganger.
Følg meg.
Ikke vær redd. Hun er datteren min.
En trollmann har forhekset henne.
Det er derfor hun sover.
Kan du ikke vekke henne?
Jeg trenger tid til å vekke henne.
Du må hjelpe meg å holde folk unna.
- Jeg skal hjelpe. - Takk, det setter jeg pris på.
- Pass godt på henne. - Det skal jeg.
Dette er vår hemmelighet.
Vær så snill...
La oss gå.
Her, drikk dette.
Om du ikke drikker medisinen din, hvordan skal du bli bedre, kjære?
Her.
Ikke vær redd.
- Hvordan... - Vi skal ikke skade deg.
- Hva er dere? - Bene elim.
Engler på ditt språk. Vi kommer til deg i menneskeskikkelse.
Engler?
Vi vil bare snakke.
Slutt å følge etter meg.
-Æsahættr. - Den fins virkelig.
Fartøyet er nok ødelagt.
Hvordan kommer vi tilbake til republikken?
Vi finner nok på noe.
- Ser du noe? - Ser ut som kysten er klar.
Kommandant, la oss finne vår mann.
- Følg etter meg. - Hei. Hei!
Klart.
Alt sikret?
- Klart! - Alt klart.
Ogunwe? Hvem av dere er kommandant Ogunwe?
Jeg.
- Hvem er du og dine små venner? - Jeg er lord Asriel Belacqua.
Jeg akter å marsjere mot himmelriket og vil gjerne at du blir med meg.
Jeg har hørt historier om deg. Du har nettopp gått til krig mot templet.
Jeg lar deg utkjempe den.
Hør på hva han har å si.
Mine venner og jeg er ikke fra din verden.
Vi kom ikke for templets skyld, men din.
Bli med meg i kampen mot Autoriteten.
Vi står for det samme. Jeg vet antallet du rår over.
Jeg vil ha hæren din, men trenger ditt lederskap. Bli med meg.
Ta del i den endelige seieren.
Du kan bli med meg.
Velkommen til Genève, kardinal MacPhail.
Rettspresident, takk.
Rettspresident.
- Fortell meg om arrestasjonen. - Vi fant dette materialet på stedet.
Det ble lest opp for et publikum. Mange var beruset.
Etterfulgt av en opprømt diskusjon og en grotesk utveksling av ideer.
Dikt.
- Pater Jerome. - Hva syns du bør gjøres?
Forfatteren må fengsles for kjetteri.
Pater Heyst. Det var dusinvis av slike gjemt i bygningen.
Alle deltagerne er fengslet, så vel som alle som hadde forfatterens verk.
- Pater...? - Gomez.
Pater Gomez. Om du var i min stilling, hva ville du gjort?
Fysisk botsøvelse. Offentlig.
For de som er siktet for besittelse, ville jeg vel valgt pisken.
For forfatteren - noe som fører til litt mer... varig skade.
Frykt er en gave. Den gjør at folk lærer.
Vi blir statuert som eksempler. Baruk, vi har ikke tid.
Vi trenger kniven.
Jeg ba dere slutte å forfølge meg. Hvordan krysser dere verdener?
Vi er skapt av Støv og kan forsere usynlige rom i luften.
Porter til andre verdener. Vi ser dem, men ikke du.
Baltamos og jeg har lett etter Æsahættr. Etter deg.
For det er en stor krig på vei.
Alle bevisste vesener kjemper alt, selv om ikke alle vet det.
Fiendens makt øker for hvert minutt-
og du har våpenet som gjør det mulig å vinne.
Du må bli med til lord Asriel.
- Han samler en hær... - Jeg vet hvem han er.
Noen fortalte meg om ham. Om alt.
Krigen, at jeg skal kjempe sammen med Asriel med denne.
Jeg kan ikke bli med dere.
Beklager. Jeg leter etter min venn Lyra. Asriels datter.
Ikke at han bryr seg, men hun er forsvunnet og trenger min hjelp.
Du forstår ikke. Kniven er viktigere enn du tror.
Nei, dere forstår ikke. Lyra er det viktigste for meg akkurat nå.
- Jeg skal finne henne. - Du blir med oss nå.
- Ellers? - Så leit å høre det om vennen din.
Jeg ser at hun betyr mye for deg.
- Vet du hva som skjedde med henne? - Vi ble angrepet. Hun ble tatt.
- Av hvem? - Jeg vet ikke. Jeg dro uten henne.
Jeg trodde hun var trygg.
Da jeg kom tilbake, var hun borte. Det Asriel vil, kan vente.
Jeg beklager.
Du vet at vi bare følger etter deg til du endrer...
Dere kan fortsette å følge etter meg, for...
Dere har funnet meg hver gang jeg har skåret gjennom.
- Hvordan? - Kniven. Den tiltrekker seg Støv.
Vi har sanser som mennesker ikke har.
Hjelp meg å finne henne. Om dere kan finne meg, kan dere finne Lyra.
Før meg til henne. Da blir jeg med til Asriel.
Vi har ikke tid. Det tar dem ikke lang tid, Baruk. De finner oss.
Da får vi være raske.
- Vi har ikke noe valg. - Dette var Lyras.
Hun sier det drives på samme måte som kniven.
- Kanskje dere finner henne med det. - Det drives av Støv.
Ja.
Vi trenger litt tid, men vi finner henne samme hvilken verden hun er i.
- Lyra, jeg er her! - Vent, jeg kommer.
Roger, hva er dette slags sted?
- Jeg hater det!
- Roger! - Jeg er redd!
Roger... Roger.
Kom igjen.
Machi!
Far!
Gud, som jeg har savnet deg. Jenta mi.
Se på deg.
Du er nesten like høy som meg nå.
Jeg må jobbe. Jeg er snart tilbake.
Du har en vakker datter.
Hvor lenge er det siden sist du så henne?
10 md. og 16 dager. Jeg hadde intet håp om å slippe ut av cella-
før du og katten din kom for å rekruttere meg.
Hva er det?
Jeg prøver å avgjøre om du er gal eller et geni.
Jeg håpte man kan være både-og.
Så, lord Asriel, hvem er krigen din egentlig mot, og hva vil du med meg?
- Min kamp er mot Autoriteten selv. - Det har du sagt, men det er umulig.
Menneskeheten kan ikke trosse sin skaper.
Han tvinger oss til å knele for ham, men han er ikke Skaperen.
Alt er løgn. Han er en engel. Ikke noe mer.
Og hvordan vet du alt dette, om det skulle være sant?
For noen tusen år siden oppdaget en annen engel hans hemmelighet.
Den engelen, Xaphania, sitter i rådet mitt.
Ogunwe, jeg samler de beste fra alle verdener.
Selv fra himmelen, men jeg vil ha din hjelp til å utkjempe krigen min.
- Jeg burde være smigret. - Jeg har reist ganske langt, så ja.
Lord Asriel...
Jeg kan ikke hjelpe deg.
Machi er min yngste datter.
Men jeg har en til.
Templet har gått etter barna våre en stund nå.
Men de siste årene har de begynt å ta dem med seg.
For opplæring.
Aria er templets eiendom.
For henne fins jeg ikke.
Nå fins bare Autoriteten. Og den jenta jeg kjente...
Hun er borte.
Men hun er barnet mitt.
Jeg forstår hva du tilbyr, men jeg har egne kamper å utkjempe.
Og en plikt til å redde så mange sønner og døtre jeg kan.
Får jeg lov? Vær så snill.
Jeg har sett dette før.
- Daimonen hennes er kuttet. - Hun er ikke demonisk.
Jeg sa ikke det. Tilgi meg. La meg få forklare. Stelmaria?
Stelmaria og jeg er ett. Hun er daimonen min.
Sjelen min, om du bruker det ordet.
Arias daimon var inni henne.
Båndet mellom oss og daimonen vår er utrolig sterkt.
Men når det kuttes, er det veldig lite igjen.
De tar sjelen vår, Ogunwe, og med den vår menneskelighet.
For å gjøre oss lettere å styre. For å gjøre oss til dette.
Droner.
Få Machi ned på bakken! Alle inn, nå!
Ikke skyt. De prøver å lokke oss ut.
- Du spurte etter meg, rettspresident? - Kom inn, pater Gomez.
Jeg kom til Genève grunnet en svært viktig sak.
Fra Pavels alethiometer har informert meg om en profeti-
som, hvis den er sann, og det tror jeg den er-
kan sende oss inn i et mørke som verden aldri har opplevd.
Det fins ei jente som vandrer på jorda i dette øyeblikk-
og hun er Eva.
Vår alles mor og årsaken til all synd.
Instrumentet sier at om dette barnet blir fristet av slangen-
vil hun sannsynligvis falle, og da vil synd-
og Støv seire.
- Det kan ikke skje. - Så vi stopper henne.
Hvor er hun?
Dessverre er vi prisgitt instrumentet og dens bruker.
Fra Pavels arbeid går uutholdelig tregt.
Når han lokaliserer barnet...
...sender vi soldater for å hente henne.
Og jeg vil at du, pater Gomez, skal lede dem.
Det vil være en ære.
Jeg kan stikke innom Fra Pavel.
- Se om jeg får fart på ham. - Gjerne.
Alle disse mennene som er ute etter deg...
Det vil aldri endre seg.
Det fins krefter der ute som du ikke kan forstå.
Kan du la være å se sånn på meg?
- Skal jeg ikke holde henne trygg? - Du holder henne fanget.
- La oss gå. - Det kan jeg ikke.
Dere fant henne.
Du hadde rett.
- Hun er i daimonenes verden. - Hvor?
En kvinne holder henne fanget i et hus hugget inn i klippene.
Det er på en avsidesliggende øy i Tyskehavet. Du må reise med båt.
- Men Lyra er ikke skadd? - Nei. Hun sover og drømmer.
- Hva kan du si om kvinnen? - Daimonen hennes er en gyllen ape.
- Moren hennes. - Moren?
Lyras mor er den verste hun kan være hos.
Baltamos tar deg med til henne.
Jeg må dra til Asriel og fortelle om deg og Æsahættr.
Er du sikker på at det er trygt?
Dra rett til Lyra, så er vi snart sammen igjen.
Jeg kan ikke huske å ha sagt ja til å følge gutten.
Hold deg nær Will.
Når barna er gjenforent, kommer dere til meg i Asriels republikk.
Rettspresident MacPhail sendte meg.
- Hvor er jenta? - Jeg er nær. Jeg forsikrer deg.
Jeg ser at oppgaven har tynget deg.
Presset. Det store ansvaret. Det må gjøre deg fortumlet.
Det er den siste delen av lesningen. Betydningen...
Jeg forstår den ikke.
Jeg trenger bare litt mer tid.
Vi kan bare gjøre det vi er i stand til.
Rettspresidenten sa at om vi ikke snart får koordinatene-
er det kanskje på tide å omskolere deg.
Nei. Nei, jeg skal finne henne.
- Jeg lover. - Det tviler jeg ikke på at du vil.
Lyra. Vær så snill å våkne.
Se.
Vi kan rømme.
- Lyra! - Hun kommer.
- Du klarer det ikke. - Vi må prøve.
Gjem deg her. Kanskje noen ser oss.
Lyra?
- Lyra? - Hvor er hun?
- Jeg ser det ikke. - Lyra!
Lyra, hvor er du? Du slutter aldri å forbløffe meg.
Vær så snill.
Jeg forstår hvorfor du gjør dette.
Det må være rart å være her på denne måten med meg.
Men jeg tok deg ikke hit for å holde deg fengslet.
Jeg gjorde det for å holde deg trygg.
Lyra, kjære...
Folk er ute etter deg. Farlige folk.
Du er så modig. Så tapper.
Jeg vet du ikke tror meg, men jeg gjør det for din skyld.
- Kom hit, kjære. - Jeg vil aldri være trygg hos deg.
Beklager.
Kommandant, de drar mot gruvene. De er 6 km unna.
Bra. Vi holder oss i dekning til solnedgang.
Du er dyktig, kommandant, men kampen du utkjemper, er for liten.
Selv om du vinner kampen mot templet-
vil Autoriteten sende flere tjenere i sitt sted for å få deg i kne igjen.
De er i alle verdener. Jeg har sett det.
Du prater om andre verdener som om jeg skulle tro på dem.
Jeg lyver ikke. Dette er én verden blant mange.
I alle sammen er det det samme. Ødelagte barn. Vitenskap og læring-
er kriminalisert, og sivilisasjoner kryper under himmelen.
Jeg var som deg en gang. I min verden kalles templet Magisteriet.
Jeg har kastet bort mye av livet på å kjempe mot dem, til jeg oppdaget-
at de var kun én arm av Autoritetens makt-
og det beistet har utallige armer.
Den eneste kampen verdt å risikere dine barns liv for er annetsteds.
Min republikk, her nede på jorda, mot hans rike oppe i himmelen.
Det er eneste måte å vinne på.
Kuttes hodet av beistet, smuldrer resten bort.
Nei! Det du ber meg tro på, er for enormt.
Det er mye å fordøye.
Så la meg vise deg.
- Vise meg? - Da kan du bedømme selv.
La meg ta deg med til en annen verden.
Vær så snill...
Bare la meg være.
Jeg kommer nok på noe.
Jeg trodde han ville vært her nå.
- Vet du hvordan hun leser det? - Nei.
Lesere av slike studerer i årevis.
- Selv da trenger de hjelp av bøker. - Hun diktet ikke.
- Kanskje hun er en flink oppfinner. - Hun kan lese det.
Det fortalte henne ting hun ikke kunne vite. Som hvor far var.
Det er en del av henne, slik kniven er for meg.
Det er havna vi leter etter. Nå trenger vi bare en båt.
Jeg er kong Jorek Byrnison.
Du har fanget en av bjørnene mine!
Slipp henne fri nå!
Jeg tror jeg kjenner bjørnen. Jeg kan snakke med ham.
Han er Lyras venn.
Hvor er hun?
Kom an!
Stopp! Stopp.
- Flytt deg, barn. - Du må stoppe.
- Det er uskyldige folk her. - De har tatt en av bjørnene mine!
- Hva vil du? - Jeg vil slåss mot deg. I tvekamp.
Vinner jeg, lar du dem være i fred.
Taper jeg, kan du gjøre hva du vil med dem og meg.
Du vil slåss mot meg?
Det ville vært skammelig å slåss mot deg.
- Du er svak som en østers uten skall. - La oss gjøre det rettferdig, da.
Du har all den rustningen. Jeg har ingen.
Gi meg en bit. Den du vil. Da står vi mer likt.
Vet du hva du gjør, gutt?
Himmeljern, ikke sant? Ugjennomtrengelig, har jeg hørt.
Overraskende. Jeg må visst slåss mot deg uten rustning likevel.
Jeg kan ikke slåss mot den. Den kniven er for underlig.
Du vinner, gutt.
- Slipp bjørnen fri nå. - Dere hørte gutten. Gjør det!
- Hva heter du, barn? - Will Parry.
Så, Will Parry, leter du etter Lyra?
- Hun er hos moren, mot sin vilje. - Da må vi dra til henne.
Rettspresident.
Jeg besøkte Fra Pavel. Flere ganger.
Jeg hjalp ham med...
...å skjerpe seg litt.
Han så da at barnet er hos moren.
Moren.
Med den informasjonen kan jeg finne jenta selv.
Men jeg må bruke metoder som ikke er... offisielt tillatt.
Gjør det du må. Straks du vet hvor de er-
gå til dem, ta barnet og moren og før dem rett til meg.
Marisa Coulter er ond og overtalende. Ikke stol på henne.
Pater, jeg har gjort botsøvelser daglig i mitt voksne liv. Jeg gjør...
...det som kreves for å få dem hit.
Din hengivenhet for Autoriteten vil ikke gå upåaktet hen.
Asriel, jeg håper ikke du fører meg til min død.
Døden er en løgn.
Du tar feil. Døden er virkelig. Jeg har sett den.
- I mer enn min del av kamper. - Kommandant.
På et vis har Autoriteten klart å pervertere det naturlige ved Støv.
Jeg vet ikke hvordan, men når jeg finner det ut, vil døden dø.
- Jeg tror jeg har hørt nok. - Du skal få se.
Stelmaria, bit når jeg sier fra. Er du klar?
Om tre, to, én...
Ser du?
Velkommen til Den himmelske republikk.
Jeg ville samlet folket mitt om jeg var deg.
Den virkelige krigen kommer, og vi må vinne den.
Tekst: Monica Moltubakk Iyuno