Promiňte?
To je svět mrtvých?
Jen nám řekněte, kam jdete.
Jako kdyby je dopředu něco táhlo.
Pante, přestaň.
Co to dělá?
- S tímhle jsme počítali. - Tak kde mají všichni daemony?
Už jsme byli v mnoha světech bez daemonů.
Vlez mi do kapsy a to zvládneme.
Jsou tu lidé, kteří by měli mít daemony, ale nemají.
Je v pořádku?
Je.
Nevypadá tak.
- Tohle už jsi viděla? - Ne.
Jsme tady špatně?
Musíme tu být správně.
Musí to být ono. Pojď.
Stůjte!
Stát!
Dobrý den.
Ráda vás znovu vidím.
Vyřiďte prosím panu kardinálovi, že se paní Coulterová vrátila.
Podle románu Philipa Pullmana
JEHO TEMNÉ ESENCE III. 4. díl
Dobře. Tohle je dobrý.
Ne, ne. Stát!
Všichni stůjte!
Vy.
Ano, mluvím na vás.
Vy nejste mrtví.
Byla to nehoda.
Někdo nás pronásledoval a najednou jsme se ocitli tady.
Jestliže nejste mrtví, nejste tady vítáni.
Poslouchejte.
Ušli jsme dlouhou cestu. Musím najít svého kamaráda, než bude pozdě.
Nejdřív vás někdo pronásledoval a teď tu hledáte přátelství?
Tak to tady nenajdeš... lhářko.
Běžte do zóny dočasného pobytu 32.
Dejte jim tohle.
Jak dlouho budeme čekat?
Samozřejmě dokud nezemřete.
Běžte!
Co se tam píše?
Určitě jsme tu správně. Musíme najít vodu a přeplout ji.
Snad naše poslední shledání nezanechalo trvalé škody.
Jenom jsem chtěla ochránit svou dceru.
A posledně jste mi toho hodně navykládal.
Samá krásná slova o útěku a hlouposti a chybách.
Těmi slovy vás jistě krmí pan kardinál.
Otec předseda.
- Co prosím? - Není to kardinál.
Je to otec předseda.
A nebyla to jeho slova. Byla moje.
Ano. Tuhle vaši posedlost znám.
Skutečně?
Já o tom pochybuji.
Nemyslím si, že rozumíte víře.
Otče Gomezi, vy jste velmi mladý muž.
To vás nenapadlo, že o vašem příchodu víme? Zpátky k nám.
Kam patříte.
Velmi špatně se mi soudí, co Magisterium ví a neví.
Jeho víra se mi vždycky připlete do cesty.
Kdo?
- Otec Gomez. Vedu s sebou... - To jsem já, Hughu.
Nebo teď slyšíte jen na "otce předsedu"?
Pusťte nás dál.
Vstupte.
Až po vás.
Paní Coulterová.
Ten hoch tu zůstane?
Děkuji, otče Gomezi.
Dobrá. Zůstali jsme sami.
- Samozřejmě vás zatýkám. - Jaké zklamání.
- Za úmyslné schovávání... - To opravdu není třeba.
- Přišla jsem vám pomoct. - Bráníte nám v nalezení Evy.
Kdybyste mě nechal domluvit...
Přišla jsem dobrovolně.
A to hned, jak se mi povedlo utéct z Asrielovy pevnosti.
Podívejte se, co mám na sobě, Hughu.
Dokonce jsem vám přinesla jeden jeho přístroj.
Vaši učenci nad ním jistě budou s radostí slintat.
- Záleží jenom na tom dítěti. - Na mém dítěti.
Alethiometr uvedl jasně, kým je
a co na nás snese.
Pořád se ještě trestáte?
Díky mně jste kardinál. Získala jsem si tím vaši důvěru.
- A vy jste mě na oplátku zradil. - Já zradil vás?
- Ona je hřích! - Ne.
Je jen jeho potenciál. A nebylo mi to neznámé.
- Vymyslela jsem vlastní řešení... - Nic takového!
... jak ji ochránit.
- Trestuhodné lži! - Vy jste všechno zničil!
Před jakým nebezpečím jste ji chtěla ochránit?
Ráj padl...
ne když se zrodila Eva, ale když byla vystavena pokušení.
A pokušení někde číhá. Had.
Musela jsem jim zabránit v setkání.
Měla jsem ji. Měla jsem jeho. Měla jsem všechno.
A pak jste na nás poslal vojáky a vyplašil je.
Otec Pavel vám už jistě řekl o tom noži.
O zbrani tak mocné, že může zabít samotného Nejvyššího.
Ten nůž jsem zlomila.
To já jsem ho zkrotila.
A proto nepodceňujte to, co pro vás ještě můžu udělat.
Nechte si ode mě radit jako kdysi.
Soustřeďte se na boje, které je třeba vést, a Lyru
a její pokušení nechte na mně.
Asriel po dívce stále aktivně pátrá?
Nikdy se o ni doopravdy nezajímal.
Zajímal ho jen nůž.
Ale teď je zlomený, a tak vidí jenom válku.
A způsob, jakým bojuje, Hughu, je...
děsivý.
Myslím, že jsem na vlastní oči viděla, jak zavraždil anděla.
Anděla?
Za Asrielem přišel anděl?
Ano.
A on té bytosti ublížil?
Ublížil by čemukoliv, co mu vstoupí do cesty.
Říkám vám, že je to šílenec. Proto jsem za vámi přišla, Hughu.
Abych vám sdělila co nejvíc.
Bojujete tedy po našem boku?
Proti Asrielovi.
Proti Prachu.
Pochybujete o mně?
Někdy je vaše oddanost těžko čitelná, Mariso.
Máte moji mysl,
moje tělo i moji duši.
A já děkuji samotnému Nejvyššímu...
že Magisteriu velíte vy, a ne kardinál Sturrock.
Ten nikdy neodolal pokušení.
Zatímco vy... vaše abstinence je fascinující.
Vzpomeňte, co jsme spolu dokázali.
Naše životy jsou propojené.
Doklady?
Běžte do zóny dočasného pobytu 507.
- Zase další zóna? -Žádná další zóna.
Zóna dočasného pobytu 507. 507.
- To je na tom důležité. - Kde to je?
Zeptejte se. Všichni čekají. Stejně jako vy.
Doklady?
- Dobrý večer. - Pro vás.
Nabídka míru.
A co to přesně je?
Dá se z toho postavit klec?
Takhle jsme vás našli.
Milý dárek.
Skutečně?
Matka.
Mileráda nám pomohla.
Samozřejmě.
Vždycky vyzařovala eleganci.
Dobrý den, paní Coulterová.
To je přesně ten problém s hmyzem. Dostane se kamkoliv.
Jsem nejmenší z vašich problémů.
On vás poslal?
Ano, nastoupil jsem s vámi do záměroletu.
A máte mě tu špehovat, nebo mi pomáhat?
Co máte v plánu?
Co? Abyste Asriela informoval o každém mém kroku?
- To sotva. - Není jak.
Během vašeho útěku se mi zničil magnetovcový rezonátor.
Zajímavé. Takže vlastně vy potřebujete mě.
Hodláte je zabít, než stihnou zabít Lyru.
A když zabijí první vás?
Riskujete život příliš snadno.
Co o tomhle místě víte?
Co jste viděl?
No tak, nemáte na vybranou.
Beze mě nemáte záměrolet.
A bez záměroletu se k Asrielovi nevrátíte.
Co jste viděl?
Sledoval jsem otce Gomeze.
Má zvláštní zájem o jednu místnost.
Máme jít dál?
Připadá mi, že máme jít dál.
Prohlížejí si nás, viď?
Jo. Prohlížejí a jsou zticha.
Připadám si jako v hororu.
Proč by měl člověk sledovat film, který v něm vyvolává děs?
Na tom něco je.
- Líbil se mi ten film s medvědem. - Kdo jste?
Jsme poutníci.
Míříme do světa mrtvých.
Jo. Máme stejnou cestu.
Prosím. Nevíme, co dělat, a vy působíte docela přátelsky.
Potřebujeme vědět, jaká tu platí pravidla.
Dobře. Můžete dál.
Děkujeme.
Tak...
představte se.
Dobrý den, já jsem Lyra. Tohle je Will.
Nebudeme vás rušit déle, než je nutné...
ale hledáme mého kamaráda. Je ve světě mrtvých.
Nevíme, jestli je tohle jeho součást nebo jak se tam dostat,
tak bychom byli moc rádi, kdyby nám někdo pomohl.
Jak to, že jim jejich smrti neřekly, kam mají jít?
- Larisso, přišli si pro pomoc. - Ale tu by neměli potřebovat.
- Zeptejte se svých smrtí. - My nemáme smrti.
Protože nejsme mrtví.
Dobře. Posaďte se.
Vy taky nejste mrtví, že ne?
Vy všichni v zóně dočasného pobytu.
Naše smrti postávají kolem a vedou nás.
Uvítali bychom je, jsme připravení, avšak...
smrt si nás ještě nechce vzít.
Co je smrt?
Oni nic nevědí.
Smrt má každý.
Doprovází ho všude. Po celý život.
- Není to strašidelný? - Vůbec ne, drahoušku. To je příroda.
Ve chvíli, kdy se narodíte...
přichází vaše smrt na svět s vámi.
A potom vás z něj i vyprovodí.
Je v tom láska.
- Vy naši smrt vidíte? - Ne, drahá.
Vidíme jen tu svou.
Až budete připravení... prý je to nádherné.
Vaše smrt řekne:
"Pěkně v klidu. V klidu, dítě. Půjdeš se mnou."
A jdete s ní...
na loď s převozníkem.
To jsem viděla ve snu. Tam musíme jít.
Ale bez své smrti se tam nedostanete.
Povězte nám, kde to je, a už vás nebudeme rušit.
My nevíme, kde to je. Ani co je na druhém břehu.
Nikdo to neví, protože se nikdy nikdo nevrátil.
Přes vodu a do světa mrtvých
se dostanete jedině v doprovodu své smrti.
Pozvěte ji k sobě, ve vší laskavosti a přízni...
a ona za vámi přijde.
Snídaně.
Já snídani nepotřebuji. Musím se modlit.
Kde je v téhle citadele kaple?
Paní Coulterová, měla jste zůstat ve svém pokoji.
Ne, já hledám kapli. Musím odčinit svoje hříchy.
Ve svém pokoji se můžete modlit stejně dobře jako v kapli.
Ne, Nejvyšší ke mně promlouvá nejhlasitěji ve svém domě.
Jestli chcete navštívit kapli, učiňte tak ve vyhrazený čas.
Aha, sakra. Vážně?
A když už jsem tady, jistě nevadí, když se tu porozhlédnu, že?
Ne. Nic zajímavého.
Jestli toho nenecháte...
Co přesně uděláte?
Dojdu pro pomoc.
Dobrá.
Všichni potřebujeme pomoct.
Prosím.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Doktorko Cooperová.
Jak báječné...
a nečekané, že tu stále pracujete!
Vlastně je báječné, že vás ještě vidím živou.
Bohužel jsem předpokládala, že už živá nejste.
Hugh MacPhail sbírá to nejlepší, co po mně zůstalo.
Tak na čem tady pracujeme?
Obávám se, že je to tajné, paní Coulterová.
Doktorko Cooperová... vždycky jste na mě byla hodná.
Nevidím důvod, proč byste s tím měla přestávat.
A vy jste...
na mě taky byla hodná.
Navíc pan kardinál...
otec předseda a já... před sebou nic neskrýváme.
Nedělejte si starosti.
Jde o jakousi rezonující komoru, že?
Zajímavé. Použila jste součást gilotiny na daemona.
A ne jednu.
Proč byste na něčem takovém pracovala?
A...
tohle.
Co to umí?
Umí to něco, díky čemuž...
Doktorko Cooperová...
vy sestrojujete bombu?
- Vy to nechápete. - Ale chápu.
A ta bomba na něco míří. Co určuje její směr?
Nejvyšší autorita.
Ale to není pravda, že ne?
Jsou tady.
Pro mě. Ne pro vás.
Ale to už víte.
Ocitáme se ve fascinující pozici.
Gomezi.
Lyro, co to děláš?
Říkala, že k sobě máme pozvat smrt.
Možná když se uvedu do stejného stavu,
jako když čtu alethiometr, přijde za mnou.
Dávej pozor.
Počkej. Můžeme to ještě probrat?
- A co? Je rozhodnuto. - Já vím, ale... vyvolávat smrt?
- Víš vůbec, co to znamená? - Ne, jasně že ne.
Ale došli jsme až sem.
- Možná nejednáme správně. - Ale my to uděláme.
- Proto jsme sem přišli. - Ještě není pozdě se otočit.
S pomocí nože najdeme cestu domů.
Stál jsi při mně.
Myslel jsem, že stojím vedle tebe.
Ani jeden to nechápete, že ne?
Já jsem se s Rogerem ani nemohla rozloučit.
Nedostala jsem šanci říct: "Promiň."
Ze všeho nejvíc si přeju to napravit.
I kdybych při tom měla umřít.
Lyro...
je tady.
Vy jste moje smrt.
Ano.
Přišla jste si pro mě?
Chtěla jsi mě vidět, tak jsem tu.
Musím s ní mluvit o samotě.
Já nevidím, s kým mluvíš.
Jasně že ne. Je moje.
Pojď za mnou.
Hned se vrátím. Neboj se.
Nejvyšší...
děkuji ti za vyslyšení mých modliteb.
Za poskytnutí prostředků, s nimiž v této válce zvítězím.
Jen prostřednictvím tvé lásky...
a pomoci...
najdu sílu k tomu, co je potřeba udělat.
Navést nás ke spasení.
Běžte za ním.
Ten vlas.
Víme jistě, že byl její?
Otec Pavel si je jistý.
Bude to stačit, doktorko Cooperová?
Bohatě.
Kdy to bude připravené?
To je otázka dní.
Děkuji, otče Gomezi. To je vše.
Víte jistě, že až bombu vypustíme,
tu dívku si najde?
Každý jedinec je unikátní.
Ukrýváme v sobě kód. Anbarický impulz.
A ten využijeme...
k namíření tohoto zařízení.
Ten vlas, ať je kdekoliv, se bude chtít vrátit na místo.
A jeho záměr bude neúprosný.
Ať se ta dívka skrývá kdekoliv.
V kterémkoliv světě...
odpusťte mi to kacířství...
si ta bomba Lyru najde.
Ještě jste tady?
Pořád se objevujete a zase mizíte.
Já jsem tady pořád.
Následuji tě po celý tvůj život.
Jsem výjimečná, oddaná přítelkyně, která ti celý život stojí po boku.
Která tě zná lépe než kdokoliv jiný.
To není pravda.
Která tě zná ještě lépe než ty sama.
Musíme se domluvit.
Nevím, jestli se mohu domlouvat.
Já vím, že jsem neumřela,
ale potřebuju jít do světa mrtvých
a s někým se tam setkat. A pak se zase vrátit.
Pomůžete mi?
Jednou se, dítě, podíváš do světa mrtvých bez námahy.
Bez rizika.
Bezpečně a v klidu.
Není potřeba tam spěchat.
Ale já musím.
A Will taky.
Oběma nám někoho vzali moc brzo a teď to potřebujeme napravit.
Každý si přeje mluvit s někým, kdo už odešel.
Proč bys měla mít výjimku?
Protože...
jestli se mnou trávíte celý život...
věděla jste, že ta otázka vyvstane.
A jestli skutečně stojíte po mém boku...
odpověď na ni znáte.
Následuji tě.
Viděla jsem tvá rozhodnutí.
Viděla jste, jak umřel?
Jak Roger umřel?
Viděla.
Já nechci být výjimečná.
Kdysi jsem možná chtěla.
Mým rodičům o nic jiného nejde.
Já chci být jenom dobrý člověk.
Chci někomu pomoct.
A Roger mě potřebuje.
A když mě potřeboval naposledy, nepomohla jsem mu.
Podívejte se na mě.
Do mého srdce.
Pomozte mi.
Budu tvou průvodkyní, Lyro Stříbroústá.
Ukážu ti cestu. Ale jakmile tam vstoupíš...
druhý břeh není místo pro mě.
Dostat se z něj pryč,
to už budeš muset zvládnout sama.
Dobré ráno!
Počkej. Počkej!
Ty ses vrátila.
Ona je pořád...
Poblíž? Jo.
Co říkala?
Vidí i moji smrt?
- Jeho smrt nevidíte, že ne? - Ne. Ani on ji neuvidí.
Svou smrt vidíš teprve ve chvíli, kdy jsi připravená.
Kdy přijde správný čas.
Jenom ty můžeš vidět svoji smrt, až přijde správný čas.
Moje smrt nás doprovodí k vodě. Jestli jsi připravený.
- Jsem připravený? - To doufám.
Potřebuju, abys byl.
Ty mě bereš na ta nejlepší místa, víš to?
Na zdraví.
Co ještě zbývá udělat?
Přišla jste ji sem ochránit, ale místo toho jim poskytujete rozbušku.
Arogance.
Ryzí arogance. Podcenila jsem je.
Musíme odejít. Vrátit se za Asrielem.
- Až se dozví, co chystají... - Udělá co?
Může...
On zasáhne.
Opravdu?
Máte pravdu.
Přišla jsem je sem zabít, dřív než stihnou zabít ji.
A druhou šanci už jim neposkytnu.
Tu bombu už jsme jim zničili.
- Musíme se vrátit. - Ne.
Najdou si další způsob. A pak další a další.
Tohle musí přestat.
Musíme najít záměrolet.
Co je vaším záměrem?
Destrukce.
Každým krokem jdeš pomaleji, víš to?
- Ještě je čas si to rozmyslet. - Já si to nechci rozmýšlet.
Máma říkávala: "Nic není hotové, dokud to nedokončíš."
Jestli tam jít nechceš, nevadí. Můžu jít sama.
Nestrávil jsem celé měsíce tvým hledáním,
abych ti pak zamával u brány do pekla.
Nemyslím si, že je to peklo. Vypadá to tak, ale není.
- Chci mít jistotu, že máš jistotu. - Mám.
Někdy něco děláme,
přijdeme na místo a ani nevíme jak.
Já vím, jak jsem sem přišla, Wille.
A co když už se nevrátíme?
Aspoň umřeme při pokusu o něco důležitého.
Pojďte za mnou.
Rychle.
Zůstaňte stát!
Hej!
- Stát! - Zastavte se!
Tudy!
Záměrolet je před námi.
Je tady!
Myslíte si, že vás nenechávám sledovat?
Nemáte na vybranou, Mariso.
Vy ji vážně zabijete.
Ať udělám cokoliv.
V tom...
nemám na výběr.
V tom případě musím učinit prohlášení.
Ráda bych stanula před soudem za vraždu kardinála Sturrocka.
Za vraždu, při níž jsme se spikli s vaším otcem předsedou.
S mužem, který hřeší každým kousíčkem svého bytí.
Lhářko.
Vy víte, že mluvím pravdu.
A stejně budu mluvit i před konzistoří.
Tady nemáte žádná práva!
Jste prostopášnice, která vždycky chtěla to, co nemá.
Vašeho muže zabil váš milenec, kacíř Asriel.
A své nemanželské dítě jste opustila,
dokud se i z ní nestala hříšnice.
Já jsem se změnila. Vy ne, Hughu.
- Někdo vás musí zastavit. -"Hugh?" Kdo je to ten "Hugh"?
Pro vás jsem otec předseda. Budete mě oslovovat...
"otče předsedo".
Nebo "vaše vznešenosti".
Rozumíte mi?
Prosím?
Tak jemu náleží vaše věrnost?
A ne tomu nahoře?
Ne pravdě, ale moci?
- Zklamal jste mě, otče Gomezi. - Odveďte ji odsud.
Ne. Ne, ne, to nemůžete.
A to si říkáte svatý muž?
Jak na vás teď asi nahlíží Nejvyšší?
Jako na nenávistného muže, jehož obdivují další nenávistníci.
Nenasytný vepř.
- Umlčte ty bláboly! - Odporný!
Tohle jste doopravdy.
Popletená, labilní žena.
Proč by vám měl někdo věřit?
Sotva dáte dohromady větu.
Ale tak krásná.
Tak pravdivě, svůdně krásná.
Doplním vaši krásu tím, co jí vždycky scházelo.
Vznešeností.
Nevím, jak jste nám ten vlas vzala...
ale nevzala jste ho celý.
Ještě ho máme dost...
pro své účely.
A až vám odtrhneme daemona...
stanete se kulkou,
která usmrtí Lyru Belacquu.
A všechny nás ochráníte před hříchem.
Odveďte ji do sklepení. A přiveďte mi jejího daemona.
Dobrý večer.
Jsem vděčný, že jste k nám zavítali.
Všechno tu nechte a nastupte si.
Pochopí to?
Potřebujeme se dostat na druhý břeh. -Je mi líto.
Jeden z vás je v tuto chvíli k plavbě nevhodný.
Jen jeden?
- Ne, to... - Musíme dodržovat pravidla.
Bolestná, leč nezbytná. Nepopluje. On ne.
- Ale on je já, - Když popluješ, on musí zůstat.
Vy to nechápete. Když se rozdělíme, umřeme.
Copak právě to nechceš?
Ne, tak to nemá být. Já tu taky nic nenechám.
- Tak proč ona? - Ale necháš.
Jistěže necháš.
Ona má jen tu smůlu nebo štěstí,
že to, co tady musí nechat, vidí.
Ty to zjistíš, až budeme na vodě, a tou dobou,
naštěstí, nebo bohužel, už bude pozdě s tím něco dělat.
Ale všichni tady svou součást musíte nechat.
Pravidla mluví jasně.
My na tu loď nastoupíme. Neboj se.
Lyro, ty ho neposloucháš. On nás nenechá.
... abyste se během plavby bavili.
Podívejte, on na tu loď může. Vejde se kamkoliv.
Vždycky jsme putovali spolu. Nikomu to nikdy nevadilo.
- Nechápu, proč... - Ať si nastoupí...
ale v tom případě loď zůstane tady.
- Takhle to tu chodí? Můžu ji táhnout. - Loď můžu táhnout jenom já.
Je mi líto.
My se nemůžeme rozdělit. Nemůžeme.
Pante. Ne! Pantíku!
Riskuješ všechno.
Kdy ho znovu uvidí?
- Prosím, Pantíku. - Už nikdy.
Jak si můžeš být jistá, že děláme správnou věc?
A až odjedeme, vrátíme se zase tudy?
Já už převážel milionkrát.
- Věř mi, Pantíku, prosím. - Nikdy se nikdo nevrátil.
- Došli jsme tak daleko. - My se vrátíme.
Nemusíme to přežít.
Neznáte Lyru ani mě, ale my si najdeme způsob. Nějaký jiný.
A proto buďte hodný, pane převozníku.
- Pusťte ji sem i s daemonem. - Nejedná se jen o pravidlo.
Je to zákon.
- Jako tenhle. - Ten večer na té hoře...
Tohle nemůžeme, Lyro. Tohle nemůžeme.
Nemůžu zvednout ruku a zařídit, aby voda vzlétla.
A stejně tak nemůžu vzít jejího daemona do světa mrtvých.
Protentokrát můžeme udělat výjimku.
Roger za nic nemohl a já se s ním ani nerozloučila.
Jak dlouho myslíš, že už převážím lidi?
Myslíš, že kdyby mi něco mohlo ublížit, už by se to dávno nestalo?
Myslíš, že lidé, které převážím, jedou ochotně?
Ne, brání se, brečí, prosí, vyhrožují, perou se! Nic nezabere.
Já opravdu nechci.
Kdyby to šlo zařídit nějak jinak...
Zjistil jsem, že funguje, když jsem veselý a svolný.
A obojí já jsem.
Radím ti, abys byl stejný.
Jak můžeš vědět, že děláš správnou věc?
Mrzí mě to. Upřímně.
Ale jestli popluje, musí sama.
Já tě tu nechci nechat.
Pořád se můžeme vrátit.
Ale já to nemůžu neudělat.
- Můžeš, Lyro. - A co Roger?
A Sal?
- Nedostali ani šanci vyrůst. - Teď už není žádný Roger ani Sal.
A Roger je pryč... a Sal je pryč.
A žádná Lyra a Pant už nebudou. Necháváš mě tady samotného.
Co si počnu?
- Ale ty naše sny... - Mně se nic takového nezdálo.
To se zdálo tobě. Já jsem sem vůbec nechtěl.
Je to tvoje volba.
- Ale my jsme spolu. - Ne když to uděláš.
Prosím. Nemůžu Rogera zradit.
Mrtvý je jen mojí vinou a teď mě potřebuje.
Já tě taky potřebuju.
Jak to, že to nevidíš?
- Kam půjdu? - Já tě zase najdu, ano?
Půjdu do světa mrtvých, a až se vrátím, najdu si tě.
Neopustím tě, jasný? Já tě neopustím.
Navždy ne.
S Willem najdeme způsob, jak se dostat ven, a pojedeme za Asrielem.
Ty se tam musíš dostat taky, ale já to musím udělat.
Pak už ses rozhodla.
- Dala jsi přednost Rogerovi. - Ne, Pante. Prosím, tohle nedělej.
Prosím.
Prosím, jiný způsob není. Musím jet.
Mám tě ráda.
Už běž.
Moje srdce!
Inspirováno knižním překladem Dominiky Křesťanové
České titulky Anna Křížková Iyuno-SDI Group 2022