Lyra! Hör du mig, Lyra?
- Roger! - Lyra!
Tala om var du är, så hittar jag dig!
De dödas land.
Vad är det?
Inget.
- Varför vaknade du, då? - Jag har sovit tillräckligt.
- Var det en mardröm igen? - Nej.
- Vad var det, då? - Bara... för mycket att tänka på.
Roger behöver oss.
Jag måste till de dödas land och ställa allt till rätta.
Du menar "vi".
Vad som än händer är vi tillsammans.
Hjälp mig att förstå vad som hände.
Flickan omgavs av oväntade krafter.
-"Oväntade krafter"? - Mörka krafter.
Våra soldater såg pojken och flickan försvinna i tomma intet.
Det lär nog krävas mer än fysisk styrka för att utrota henne.
Detta barn kan inte få fortsätta leva!
Er fånge har vaknat, sir.
Mycket bra.
- Förbluffande att se dig så här. - Hej, Asriel.
- Nu ska det nog kännas lite bättre. - Inte särskilt.
- Du behöver inte binda mig, Asriel. - Du är ju min fånge.
Du njuter av det här, va? Fortfarande samme man.
Du hade kunna stå här vid min sida.
Du fick välja där på berget, men du nobbade mig.
Nej, inte samme man. Ännu mer småaktig.
Jag är nog ganska oförändrad. Jag har gjort precis det jag sa.
Men du? Du försökte få tillbaka henne och misslyckades.
Är hon här?
Bär du fortfarande det här?
Nej, hon är inte här.
- Lyssna nu. Hon är i fara. - Nej. Nej.
Hon är vår dotter och Magisteriet vill döda henne.
De vill faktiskt döda oss två också.
Vet du vad de säger att hon är?
- Det är religiös smörja. - Eva, Asriel.
Hur skulle du och jag ha kunnat skapa en ny Eva?
Häxorna tror också på det.
Rackarungen borde ha stannat på Jordan och hållit sig i skinnet.
Det hon ställt till med är bisarrt i förhållande till hennes värde.
Tänk på vem du talar till!
Jag känner dig, Asriel. Du menar inte det där.
Du ska inte tro att du kan tala om vad jag menar.
Du har rätt. Jag misslyckades.
Och nu är det bara du som kan hjälpa henne.
Jag har nån hos henne.
- Med Lyra? - Ja, en av våra bästa.
Hon tar med henne hit när tiden är inne.
Då är hon i säkerhet? Kan du lova mig det?
Oj, oj, oj.
Hon har verkligen förtrollat dig, eller hur?
- Vakta henne. - Ja.
- Har det värsta gått över? - Det känns så.
Det hon gjorde mot dig är oförlåtligt.
- Du verkar annorlunda. - Du med.
- Du stirrar. - Jag vet.
Jag trodde inte att jag skulle få se dig igen.
Tack för att du kom.
Hur länge har du varit där?
Jag har inte gömt mig. Ni har inte letat.
- Varför följer du efter oss? - Jag tillhör Asriels republik.
Jag är här för att hämta dig, flickan och din kniv.
Du bestämmer inte här. Det gör vi.
Lyra och jag måste prata ensamma.
Hur ska jag veta att ni inte flyr till en annan värld?
- Litar du inte på oss? - Vad tror du?
Okej, då.
Om jag inte har den kan jag inte använda den.
Är det verkligen så smart? Tänk om hon stjäl kniven?
- Den har gått sönder. - Va? Hur då?
- När jag försökte hämta dig. - Gick den sönder hos mamma?
Hon fick mig att tänka på min mamma. Då gick den sönder.
Jag lämnade fönstret öppet till din värld, men vi är nog fast.
Den här kanske kan hjälpa oss.
Den tycks alltid komma tillbaka till mig.
Vart tog du vägen, Will?
När jag vaknade var du borta och hon var där...
Jag borde inte ha lämnat dig. Då hade...
Det är inte det jag menar.
- Plötsligt visste jag var han var. - Din far? Har du hittat honom?
Sen var han borta. Han blev skjuten av en soldat. Jag vet inte varför.
Jag är hemskt ledsen, Will.
Sen han dog har jag inte gjort nåt av det han bad mig om.
- Måste du verkligen gå? - Tyvärr. Jag måste fortsätta.
- Här. Undvik vägen mot staden. - Vad är det här?
Kompass, ficklampa och annat användbart.
Ni har varit väldigt snälla. Jag ska vara försiktig.
Jag har en idé. Jag vet vem som kan laga kniven.
Iorek förstår sig på metall. Om nån kan, så är det han.
Vi går genom fönstret, lagar den och sen...
Ja, och sen?
Jag vet att du inte vill-
men innan pappa dog sa han att kniven behövs i ett krig.
- Han bad mig att ge Asriel kniven. - Nej.
Asriel kanske ångrar sig, om det var en olycka?
- Det var det inte. - Hur vet du det?
För att Roger låg död i en bur!
En bur som han hade gjort. Han dödade honom!
Han sa att många världars öden vilar i mina händer.
Bara min kniv kan döda Auktoriteten. Som knivbärare är det min plikt.
Att samarbeta med en mördare? Nej!
- Vi har nåt viktigare att göra. - Vad kan vara viktigare?
När jag sov talade Roger till mig.
Han sa var han var och att han behövde hjälp. Vi borde ta oss dit.
- Vart då? - Till de dödas land.
Man kan inte återuppväcka de döda.
Varför inte? Din kniv kan skära genom världar.
-Är det en faktisk värld, menar du? - Ja, jag har sett den.
Du kan hitta din pappa och säga det du ville säga.
- Nej! Det här är ingen saga. - Då väljer du honom?
Jag väljer inte din pappa, utan min! Han dog innan jag lärde känna honom.
Jag bär kniven, inte du.
Det var inte så här jag ville ha det.
Jag räddade dig. Jag gjorde allt jag kunde.
Han sa åt mig att inte göra det, men jag lydde inte.
Det kanske är bäst att inte laga kniven alls.
Pojken verkar bekymrad.
Lyra pressar honom till saker han inte vill.
Hon är sin mors dotter.
- Du litar inte på henne. - Hon är min dotter också.
Berätta om kniven nu.
Så fort de går nånstans får den stanna hos mig.
Skicka koordinater så fort du vet vilken värld du är i, så kommer nån.
- Håll koll på dem. -Är det sant? Har du tagit hit henne?
Fortsätt så, agent Salmakia. Håll kontakten.
- Borde jag ha släppt henne? - Du borde ha dödat henne direkt.
Hon är... lömsk.
Hon har gjort mycket fel.
Men hon är oerhört intelligent-
och hon kan vara på vår sida. Vi kan använda henne.
Hon är så pålitlig att du tillfångatog henne.
Inte det minsta. Därför vill jag ha ett andra utlåtande.
Jag vill ha rådets åsikt. Jag tror att hon döljer nåt.
Mina systrar torterades och mördades av Coulter.
Och de är säkerligen inte de enda. Det finns inget att diskutera.
Jag beklagar sorgen, Ruta.
Men jag vill att hon hörs. Kan du gå med på det?
Var är du?
Tvivla inte på dig själv.
Då gör jag det utan dig.
Lyra. Är det verkligen så svårt att säga förlåt?
- Varför skulle jag göra det? - Han kom för att rädda dig.
Han har kämpat för dig, och det första du gör är att bråka.
Du har faktiskt inte alltid rätt.
Förlåt.
En sak vet jag, och det är att du inte ofta ber om ursäkt.
Okej. Då tar jag tillbaka det.
Förlåt själv.
Jag vill inte bråka.
Iorek är kvar vid fönstret i min värld.
Jag frågade alethiometern.
Vi kan laga kniven och sen får du bestämma själv.
- Jag ändrar mig inte. - Det ber jag dig inte om.
Det sista pappa bad mig om var att ta kniven till Asriel.
Tack för att du kom till mig först.
Jag var tvungen.
- Jag kan inte ta dig dit du vill. - Det gör inget.
Jag och Pan kan hitta Roger själva.
Hur ska du ta dig tillbaka?
Lita inte på honom. Det gjorde jag.
Det fick jag ångra.
Nu har jag hört nog! Du har ljugit hela tiden!
Kniven är trasig!
Låt honom vara!
Och varför skulle jag göra det?
För att Asriel vill ha honom oskadd. Det är väl honom han vill ha?
Din far hade rätt om dig. Du är odräglig.
Säg att vi rymde. Säg att kniven är borta.
Och det var min mamma som förstörde den, inte Will.
När han verkligen behöver oss kommer vi.
Gör vi det?
Ni kan väl laga den, hoppas jag?
Inte med dig här. Vi kan inte lita på dig.
Och om jag vägrar ge mig av?
Då stänger jag det enda öppna fönstret och så stannar vi här.
Ingen kan styra oss. Särskilt inte Asriel.
Då har jag inget val.
Snabba er på. I det här kriget behövs vi allihop.
I morgon bitti letar vi upp Iorek.
Är de till mig?
Ni kallade på mig, Ers nåd?
Varsågod och sitt.
Vad gör jag här?
Han vill att vi ska höra dig och fatta beslut.
- Om vadå? - Vem du är.
Jaså, jag står alltså inför rätta.
Vad händer om ni finner mig skyldig?
Blir jag stenad? Tjärad och fjädrad? Så hanterar ni väl olydiga kvinnor?
Spela inte offer, Marisa. Det klär dig inte.
Vi ska försöka avgöra om du har en plats i Himmelsrepubliken.
Bör du sitta i vårt råd, eller...
Låsas in för evigt i den mörka cellen.
Vad vill ni veta?
- Vilken nytta vi kan ha av dig. - Vad vill ni höra?
Att jag var min världs första kvinna som fick en plats vid de lärdas bord?
Att mina experiment med Stoft är likvärdiga Asriels?
Fråga honom om han har några invändningar.
Golvet är inte mitt.
Så intressant, för det ser så ut.
- Du tjänar Magisteriet. - Tjänade.
Under din tid på Magisteriet dödade du...
Jag dödade häxor, ja.
Jag mördade. Jag experimenterade på barn.
Jag har gjort avskyvärda saker.
Ingen kan döma mig hårdare än jag har dömt mig själv.
Men ni ställer inte den viktiga frågan.
Som är?
Varför skulle jag hjälpa er?
- För att du är vår fånge. - Nej.
För att ni är de enda som rimligen kan skydda vårt barn.
Jag har varit världens sämsta mamma.
Jag ägnade henne inte en tanke på flera år.
Om jag gjorde det, var det bara för att ångra hennes skamfyllda födelse.
- Förödmjukelsen... - Strunt!
Varför skulle ett barn skapat av vår kärlek vara en förödmjukelse?
Ett oäkta barn och en mördad make.
Det är en tung börda för mig att bära.
Sen började Magisteriet intressera sig för Stoft och barn och jag...
Jag blev orolig för henne.
När de vill kontrollera oss använder de våra barn.
Jag räddade henne från Oblatbyrån.
Jag räddade henne till och med från kniven.
Det var du som drev Oblatbyrån. Du uppfann kniven!
Så lätt du hittar fel hos andra, men inte hos dig själv, "lord" Asriel...
Jag är ingen far, men jag utsatte henne inte för fara, raka motsatsen!
- Och nu måste du göra mer. - Nej!
Magisteriet kommer att döda henne, högtidligt och med böner och jämmer-
men likväl kommer de att döda henne.
Jag kunde inte rädda henne. Men det kan du.
Gör det, snälla.
Det är det enda jag ber om, och jag gör vad som helst.
Varför?
För att jag älskar henne, Ruta.
Vi har hört tillräckligt.
- Tänk om Iorek inte är där? - Han skulle inte ge sig av utan mig.
- Jag borde ha kommit ensam. - Nej.
Vi behöver inte gå in.
- Känns det okej? - Ja.
Det var ju inte äkta, men jag vaknade ett par gånger-
och då höll hon om mig.
Ingen har hållit om mig förut.
Kom.
Så, nu räcker det.
Om nån hyser några tvivel om henne, så säg det nu.
Jag gör det. Men inte bara om henne.
Hon är tydlig med vem hon är.
Men det är mindre tydligt vem hon är för dig.
Om hon frestade dig kanske du inte skulle kunna stå emot.
Ska hon få stanna?
Om vi håller ett öga på henne.
Roke?
Hon får stanna, så länge vi har nytta av henne.
- Ruta? - Jag gillar Lyra.
Hon är viktig för häxorna, så för hennes skull säger jag ja.
Men om hon förråder oss, om så bara för en sekund-
blir det jag som dödar henne.
Du ska få den äran. - Släpp in henne.
Marisa.
Du får stanna och röra dig fritt i lägret. Försöker du fly dödar vi dig.
- Så vänligt. - Det är ingen vänlighet.
Rådet tror att vi får nytta av dig. Hoppas för din skull att de har rätt.
Befria hennes dæmon.
Agent Salmakia, en av Rokes spioner-
säger att Lyra reser med en pojke som bär nån sorts magisk kniv.
- Har du stött på honom? - En kniv?
Det var det jag sa. Kan du berätta om den?
Will. Det är så han heter.
Jag har haft nöjet att träffa honom två gånger.
Nej, tack.
Han ser sig själv som en hjälte, men enligt mig är han rätt ointressant.
Och jag hörde ingenting om en kniv.
Iorek!
- Jag har saknat dig, Lyra. - Detsamma.
Du väntade utifall du kunde hjälpa till.
- Det kan du. - Hur då?
Wills kniv är trasig. Jag måste ta mig till de dödas land-
och du är världens bästa smed...
De dödas land är ingen plats för de levande-
och kniven borde aldrig ha blivit smidd.
Men det blev den. Och jag ska vara dess bärare.
Du kanske har goda avsikter, Will, men kniven har också avsikter.
Kniven är min. Jag förstår den.
I så fall skulle du inte använda den för att hjälpa Lyra att komma dit.
Iorek.
Lyra. Kniven måste ha gått av för att Will var splittrad.
Han tvivlade på sin väg.
- Har du aldrig tvivlat på dig själv? - Björnar tvivlar inte.
Du ljuger. När vi träffades var du berusad-
för att du var rädd för att misslyckas.
Jag förstod det inte då, men nu gör jag det.
Tvivel betyder att man bryr sig. Det hör inte till nån viss art.
Det är bara usla personer som inte tvivlar. Såna som mina föräldrar.
Såna som Will och du...
...ni som är goda, ni tvivlar för att ni inte vet den rätta vägen.
Använd ditt instrument, Lyra.
Fråga det om du borde bege dig till de dödas land.
Den har aldrig varit så osäker. Den pratar om balans.
Det är en så fin balans att minsta tanke eller önskan kan påverka den.
Då har du ditt svar. Alethiometern avråder dig.
Sen sa den "ja".
Fortfarande en Silvertunga.
Låt gå, då. Jag ska laga din kniv.
Men jag tycker inte om syftet.
Dr Cooper.
Tack för att ni gick med på att träffa mig.
- Vad ville ni tala om? - Ni har en uppgift.
Jag är fascinerad av energi-
och särskilt av vad Asriel lyckades göra-
för att frigöra så kolossalt mycket energi på Svalbard.
Han åstadkom det, tror jag, inspirerad av er avskiljningsteknik.
Allt ni kan lära mig om vad ni gjorde med de där barnen skulle uppskattas.
Varför skulle ni vilja det?
Det som hände på stationen var en etisk och religiös katastrof.
Ni offrade nåt ni inte borde offrat, till ingen som helst nytta.
Men ni lärde er. Dra nytta av de lärdomarna nu.
En forskare observerade att i avskiljningsprocessen...
- ...frigjordes energi. - Hur mycket energi?
Det var kätterskt, till största del min kollegas arbete.
Skulle energin från denna uppoffring kunna manipuleras till nåt nytt...
...vapen?
Ni har Genèves bästa hjärnor till ert förfogande.
Och givetvis, om det nu rådde nån tvekan-
kan ni och era forskare inte lämna området-
förrän ert uppdrag är slutfört.
Asriels explosion öppnade ett hål i himlen.
Vi borde inte bygga nåt...
Dr Cooper.
Jag kämpar för ett nytt Eden...
...här nere. På jorden.
Det gör mig starkare än jag nånsin kunde ana.
Det är min uppgift. Den har givits mig.
Och ni måste förtjäna Auktoritetens förlåtelse.
Annars sliter jag det jag behöver från er.
Mod, dr Cooper!
Imponerande, eller hur? Intentionsfarkosten.
Visst, ja.
Han har alltid haft lätt att imponera på dig.
Han vill nog inte att du granskar ritningarna riktigt så noggrant.
Han släppte mig fri, Ruta.
Jag försöker bara förstå vad han har gjort.
Dæmonen driver den och ens avsikter styr den, är det så?
Labbet där de förvaras...
...var hittar jag det?
Salmakia har äntligen hört av sig. Kniven är trasig.
I nuvarande skick är den helt oanvändbar.
Hur då?
Den bröts av när Lyras mor försökte ta den från pojken.
- Din agent ska återvända genast. - Hon är på väg.
Och mrs Coulter ljuger redan för er.
Roke är arg på dig.
Du såg visst kniven. Det var till och med du som hade sönder den.
Varför sa du inget, Marisa?
Jag trodde inte att det skulle gynna mig.
Jag trodde på dig.
Jag trodde att du till slut hade funnit ärlighet.
Ärlighet är inget man finner, Asriel.
Antingen är man ärlig eller inte. Varken du eller jag är det.
Du förstår väl att jag måste sätta dig i cellen igen?
- Du måste inte göra nånting. - Jag vill inte.
Men jag kommer att göra det.
De dyrkar dig, eller hur?
Ogunwe, häxan, insekten...
Tror du att de kommer att knäböja när du slutligen intar tronen?
Jag ska inte inta nån tron, utan krossa en.
Det fascinerar mig att du är så hänförd av din egen makt-
att du har blivit det du föraktar allra mest.
Jag har slutat leta efter Lyra.
Min agent kommer hem.
Nu när kniven är trasig är hon oanvändbar.
- Nej, du får inte. - Jo.
- Mitt krig är för viktigt... - Om du säger det igen...
Hon är inte min strid. Hon kan inte vara Eva.
- Så passa på... - Jag krigar...
...för att befria oss från dessa förtryckande sagor.
Ändå envisas alla med att min egen dotter är själva symbolen för skuld?
- Jag kan inte tro på det. - Allt handlar inte om vad du tror på.
- De tror på det och kommer att... - Jag sitter inte på nån tron.
Jag sitter i leran och smutsen.
Jag har vigt hela mitt liv åt att utkämpa en strid som måste vinnas.
Jag har offrat så oerhört mycket.
Vad har du vigt ditt liv åt, Marisa? Makt! Och hur fick du den?
Genom att bli Magisteriets skoningslösa tjänare.
Du uppfann gräsliga maskiner som kunde slita barn i stycken.
Men så kommer en fräck liten snorunge med smuts under naglarna-
och henne kan du älska.
Du kluckar och lägger fjädrarna om henne som en hönsmamma!
Varför kan du inte bara vara den jag vill att du ska vara?
Släpp mig.
Jag gör det här för att Auktoritetens makt är en lögn.
Han har inte skapat nåt. Varken dig, mig eller nån av världarna.
Han han bara skapat institutioner för att väcka rädsla och utöva kontroll.
Visste du att han inte ens härskar i Himlen längre?
Himmelriket styrs av en Regent som kallas Metatron.
En ängel, som vem som helst...
...fast besluten att föra sin mästares arbete vidare.
Det är därför jag slåss.
Jag tror dig inte.
Allt är en lögn.
Alla fruktansvärda illdåd du har utfört i hans namn...
...bygger på en lögn.
Följ med mig. Jag kan visa dig.
Sen kan du se på när jag startar krig.
Will! Lägg kniven i elden.
Ett splittrat sinne slog sönder den.
Du måste stärka det för att göra den hel igen.
Det blir din uppgift lika mycket som min.
Håll fast den i tanken.
Föreställ dig vägen till att göra kniven hel.
Koncentrera dig på det som är viktigt.
Titta vad du har blivit...
...utan mig.
Nej! Låt honom vara!
Fokusera dina tankar!
Du är en krigare, Will.
Förstår du det?
Æsahættr valde dig.
Gjorde du dig av med din mor lika enkelt?
Försök igen! Sök djupt inom dig!
Hitta det viktigaste.
Lyra, akta dig.
Will?
Hör du mig, Will?
Will?
Jag har gjort det du bad mig om.
Nu måste du bestämma vilken väg du ska ta.
Om du inte hittar ut ur de dödas land-
kommer vi inte att mötas igen.
Men om du gör det är du alltid välkommen till Svalbard.
Detsamma gäller dig, Will.
Ni är värdiga varandra.
Farväl, Lyra Silvertunga.
Jag hoppas att vi möts igen en dag.
Vem är han?
Backa. Ställ dig här.
En ängel? Hur?
Han föll från himlen... rakt ner i mitt knä.
- Kan han prata? - Han vill inte.
Men han behöver inte prata mer.
Så vacker han är.
Alla är vackra.
Hur känns det?
Annorlunda.
Visst hände det nåt med dig?
När kniven smiddes såg jag saker.
Vad såg du?
Jag såg... Jag såg dig.
Jag såg dig och...
Balthamos!
- Du försvann. - Jag borde ha skött mig bättre.
Förlåt. Men jag har vakat över dig.
-Är han...? - Han är en ängel.
- Jag heter Lyra. - Jag vet.
Du förlorade den nästan... för evigt.
Är du redo att bege dig till lord Asriel nu?
Han samlar sina trupper.
Nej.
Jag är ledsen, Balthamos. Jag måste till de dödas land.
Nån där behöver vår hjälp. Lyras vän.
-Är detta vägen du måste ta? - Ja.
Följ då stigen.
Följ med oss.
De dödas land kan inte beträdas av änglar.
Och min väg är en annan. Men jag finns inte långt borta.
- Följer du med mig? - Ja.
Jag är inte bara min pappas son.
Mamma sa alltid: "Om en vän behöver hjälp ska man ställa upp."
Tack.
Världarna sjuder av änglaaktivitet.
Xaphanias rebeller samlas i massor.
Som tidvattnet före en stor storm på havet.
Du sa att du litade på Asriel fullt ut.
Är det helt sant?
Det är nog farligt att anta-
att Xaphanias anhängare ska ta en människas parti mot en av sina egna.
Tror du verkligen att de skulle byta sida-
för att han håller en av Metatrons änglar fången?
- Det beror nog på. - Vadå?
Vad Asriel gör mot honom.
Du känner säkert till legenden om Æsahættr...
...en kniv som kan skära genom världar...
...en kniv som kan skära genom vad som helst.
Tyvärr är den kniven nu bruten.
Den smiddes för hand av människor-
för runt 300 år sen med primitiv teknik-
då människorna där fortfarande tog sig runt med häst och vagn.
Det är häpnadsväckande.
Det jag försöker säga är att jag kanske aldrig behövde en kniv.
Den här kvinnan har uppfunnit en anordning som kan skära i själen.
Jag använder samma teknik för att spränga mig genom världar.
Nu ska vi två tillsammans skära sönder dig-
och sen spränga dig tillbaka till din mästare.
Kan du stänga dörren, Marisa?
Jag tänkte börja nu.
Känner du den, Alarbus? Energin!
Det finns sån kreativitet här nere i världarna-
och din sort vill släcka den.
Detta är inte min vilja. Du har tvingat mig till det.
- Du är en syndare! - Jag bringar förändring.
Jag är förebudet om din sorts förintelse.
- Du ska få din dom! - Men inte av dig.
I stället ska du ge Metatron mitt meddelande.
Mitt meddelande till Metatron är detta:
Jag är här!
Marisa!
Marisa! Marisa!
Soldater, gör er redo att skjuta!
- Skjut inte! - Va?
Roke! Ta dig in i farkosten!
- Följ med henne! - Uppfattat.
Farväl, Asriel.
Sänk vapnen.
- Vad sysslar du med? - Låt henne leka mamma om hon vill.
Jag hoppas att de är redo för henne.
Soldater, helt om!
Marsch!
- Vad letar jag efter? - Det är ändlöst.
Och platt. Man kan känna döden där.
Säg att vi gör rätt nu.
Jag hoppas det.
Det får duga.
Är allt bra?
Den vill inte gå igenom.
Det här är den sista världen jag kan hitta. Det finns inget bortom den.
Är det här rätt?
Här är det! Du hittade rätt.
- Hur kan du vara säker? - Jag såg det här i min dröm.
Det måste vara hitåt.
Vänta. Det här känns inte säkert.
Vänta, Lyra!
Text: Hanna Måhl Åsberg Iyuno