Извинете?
Това ли е Земята на мъртвите?
Кажете ни къде отивате.
Сякаш нещо ги тегли напред.
Пан, престани.
Какво прави той?
Точно това очаквахме. - А къде са деймоните им?
Били сме в светове без деймони.
Хайде влез в джоба ми.
Това са хора, които трябва да имат деймони, но нямат.
Той добре ли е?
Нищо му няма.
Не изглежда така.
Това виждала ли си го преди? - Не.
Да не сме на грешното място?
Не, това трябва да е.
Хайде.
Спрете там!
Стойте!
Привет.
Радвам се да ви видя отново.
Предайте на кардинала, че г-жа Колтър се е върнала.
Т Ъ М Н И Т Е М У М А Т Е Р И И Лайра и Смъртта й
Добре, това е добре.
Не, не. Спрете!
Всички да спрат!
Вие!
Да, на вас говоря.
Вие не сте мъртви.
Стана случайно. Някакви мъже ни гонеха и се озовахме тук.
Ако не сте мъртви, не сте добре дошли.
Вижте...
Идваме отдалече. Трябва да намеря един свой приятел.
Първо ви били гонили, сега пък търсиш приятелство...
Няма да го намериш тук, лъжкиня такава.
Идете в зона за изчакване 32.
Дайте им това.
А докога ще чакаме?
Докато умрете, разбира се.
Вървете де!
Какво пише?
Това ще да е мястото. Трябва да намерим водата и да я прекосим.
Дано не сме претърпели трайни щети след последната ни среща.
Само се опитвах да защитя дъщеря си.
А вие имахте да казвате много неща.
Редяхте красиви думи за бягство, глупост и грешки.
Знам, че кардиналът ви е надъхал с тях.
Отец президентът.
Моля? - Той не е кардинал,
а отец президент.
И не бяха негови думи, а мои.
Да, виждала съм подобна обсесия.
Нима?
Не мисля така.
Не мисля, че разбирате вярата.
Отче Гомес, вие сте много млад.
Да не мислите, че не знаехме, че ще дойдете?
Че ще се върнете?
Тук, където ви е мястото.
Трудно ми е да преценя какво знае и какво не знае Магистериумът.
Изглежда вярата му все пречи.
Кой е?
Отец Гомес. Водя... - Аз съм, Хю.
Или вече отговаряте само на "отец президент"?
Хайде отворете ни.
Влезте.
След вас.
Госпожо Колтър.
Момчето ще остане ли?
Благодаря, отче Гомес.
Чудесно. Сега сме само двамата.
Арестувана сте. - Колко разочароващо.
За умишлено укриване. - Не е необходимо.
Тук съм да помогна. - Попречихте ни да намерим Ева.
Изслушайте ме.
Дойдох тук доброволно.
Избягах от крепостта на Азриел при първа възможност.
Вижте ми дрехите, Хю.
Дори ви докарах изобретението му.
Сигурна съм, че учените ви ще му се зарадват.
Важно е само детето.
Моето дете.
Алетиометърът ясно каза коя е тя
и какво може да ни донесе.
Още ли се самонаранявате?
Аз ви направих кардинал. За да спечеля доверието ви.
А вие ме предадохте. - Аз съм ви предал?!
Тя е грехът! - Не.
Тя е потенциал за грях. Бях наясно с това
и бях измислила начин... - Нищо подобно!
... да я държа в безопасност.
Лъжите ви са възмутителни! - Вие съсипахте всичко!
От каква опасност си мислехте, че я пазите?
Грехопадението е станало
не когато се е появила Ева, а когато е била изкушена.
Някъде там има изкусител. Змия.
Аз трябваше да предотвратя срещата им.
Контролирах и нея, и момчето - всичко.
Но вие изпратихте войските си и ги уплашихте.
Предполагам, че брат Павел ви е казал за кинжала.
Толкова е могъщ, че може да убие дори Всевластния.
Аз го счупих.
Подчиних го.
Така че не подценявайте това, което мога да направя за вас.
Нека отново бъда ваш съветник.
Фокусирайте се върху битките и оставете Лайра
и изкушението й на мен.
Азриел продължава ли да търси момичето?
Той никога не се е интересувал особено от нея.
Привлича го кинжалът.
Но сега е счупен, а той мисли само за войната си.
А начинът, по който я води, Хю, е...
... ужасяващ.
Мисля, че го видях да убива ангел пред очите ми.
Ангел ли?
При Азриел е отишъл ангел?
Да.
И той би му посегнал?
Би посегнал на всичко, което му пречи.
Казвам ви, че го е обзела лудост. Затова и дойдох, Хю.
Да ви дам каквото мога.
Значи сте на наша страна в борбата?
И срещу Азриел.
Срещу Праха.
Съмнявате ли се в мен?
Понякога е трудно да се разтълкува предаността ви, Мариса.
Имате ума ми,
тялото и душата ми.
И благодаря на Всевластния,
че вие сте начело на Магистериума,
а не кардинал Старък.
Той не можеше да устоява на изкушението.
Но вие...
Вашето въздържание е впечатляващо.
Помнете какво правехме заедно.
Житейските ни пътища са неразривно свързани.
Документи?
Идете в зона за изчакване 507.
Друга зона за изчакване? - Не, не друга.
Зона за изчакване 507. 507.
Това трябва да запомните. - Къде е тя?
Питайте. Всички чакат, също като вас.
Документи?
Добър вечер. - Това е за вас.
В знак на примирие.
А какво е по-точно?
Да не се превърне в килия?
Така ви намерихме.
Любезен дар.
Наистина ли?
Майка.
Тя помогна с охота.
Естествено.
Винаги е била невероятно елегантна.
Здравейте, госпожо Колтър.
Точно това е проблемът с насекомите. Пъхат се навсякъде.
Аз съм най-малкият ви проблем.
Той ли те изпрати?
Да, качих се в апарата "Интеншън".
Дошъл си да шпионираш или да ми помогнеш?
Какво планирате? - За да докладваш на Азриел ли?
Няма да стане. - Не мога.
Магнитният ми резонатор пострада по време на бягството ви.
Интересно. Значи всъщност ти се нуждаеш от мен.
Смятате да ги убиете, преди да убият Лайра.
Ами ако те ви убият преди това?
Много лесно се излагате на риск.
Какво знаеш за това място?
Какво си видял?
Хайде, нямаш избор.
Без мен нямаш "Интеншън",
а без него не можеш да се върнеш при Азриел.
Кажи какво си видял!
Следя отец Гомес.
Изглежда една конкретна стая представлява интерес за него.
Още ли да вървим?
Струва ми се, че така трябва.
Гледат ни, нали? - Да, и нищо не казват.
Все едно сме във филм на ужасите.
Защо човек би гледал филм, който го ужасява?
Добър въпрос.
На мен ми хареса филмът с мечката. - Вие кои сте?
Пътешественици.
Отиваме в Земята на мъртвите.
Значи сме в една посока.
Моля ви, ние сме неориентирани, а вие изглеждате почти дружелюбен.
Искаме да знаем как стават нещата тук.
Добре, може да влезете.
Благодаря.
И така...
Представете се.
Здравейте, аз съм Лайра, а това е Уил.
Няма да ви безпокоим повече, отколкото трябва.
Търсим мой приятел в Земята на мъртвите.
Не знаем дали това е част от нея, или как да стигнем.
Ако можете да ни кажете нещо, ще сме ви благодарни.
Защо Смъртта им не ги е насочила?
Лариса, те са дошли за помощ. - Не би трябвало да им е нужна.
Говорете със Смъртта си. - Нямаме такава.
Не сме мъртви.
Добре... Хайде седнете.
И вие не сте мъртви, нали?
Щом сте в зоната за изчакване.
Нашата Смърт витае наблизо и ни напътства.
Ние сме готови за нея, но...
Тя още не ни взема.
Какво представлява Смъртта?
Те нищо не знаят.
Всеки има своя Смърт.
Придружава го навсякъде през целия му живот.
Не е ли страшно? - Ни най-малко, мила.
Естествено е.
Още в мига на раждането ти
Смъртта ти идва на този свят заедно с теб.
И тя те отвежда от него.
И в това има любов.
Виждате ли нашата Смърт? - Не, скъпа.
Само своята.
Когато си готов... Казват, че е красиво.
Смъртта ти казва:
"Спокойно. Спокойно, дете мое.
Сега ще дойдеш с мен".
И отиваш заедно с нея
до лодката и лодкаря.
Това видях в съня си. Там трябва да отидем.
Няма да стигнете без Смъртта си.
Кажете ни къде е.
Не знаем къде е или какво има отвъд.
Никой не знае, никой не се е връщал оттам.
Единственият начин да прекосите водата
и да отидете в Земята на мъртвите е със собствената си Смърт.
Поканете ги с добра дума, приятелски.
И ще дойдат.
Закуската.
Не се нуждая от закуска. Трябва да се моля.
Къде е параклисът в тази цитадела?
Г-жо Колтър, трябва да си стоите в стаята.
Не, търся параклиса. Трябва да се покая.
По същия начин може да се молите и в стаята си.
Не, най-ясно чувам гласа на Всевластния в собствения му дом.
Ако държите да отидете, трябва да е в установеното време.
Ех, значи. Наистина ли?
Но така и така съм тук, нали може да поогледам?
Не, те не са много интересни.
Ако не спрете...
Какво ще направите по-точно?
Ще извикам подкрепа.
Добре.
Всички се нуждаем от подкрепа.
Вървете.
Добро утро. - Добро утро.
Доктор Купър!
Колко хубаво
и неочаквано, че още работите тук!
Всъщност е забележително, че сте жива.
Боя се, че мислех, че не сте.
Хю Макфейл е събрал най-добрите отхвърлени от мен.
Е, по какво работим тук?
Това е ограничена зона.
Доктор Купър... Винаги сте били мила с мен.
Не виждам причина да спирате сега.
Ами и вие...
... винаги сте били мила с мен.
А и кардиналът...
Отец президентът и аз нямаме тайни един от друг.
Не се притеснявайте.
Това е нещо като камера за резониране, нали?
Интересно. Използвали сте част от дизайна на гилотината за деймони.
Всъщност повече от част.
Защо още работите по това?
А...
Това...
Какво отчита?
Нещо, което му дава възможност...
Доктор Купър!
Бомба ли правите?
Вие не разбирате. - Напротив.
Има определена посока.
Какво определя посоката?
Всевластният.
Но това не е вярно, нали?
Те дойдоха. За мен, не за вас.
Но вие го знаете.
В какво интересно положение се оказваме.
Гомес.
Лайра, какво правиш?
Тя каза да поканим Смъртта си.
Може би ако мислено вляза в състоянието,
в което разчитам алетиометъра, тя ще дойде.
Внимавай.
Чакай. Може ли да го обсъдим?
Какво да обсъждаме? Вече решихме. - Знам, но... Да викаме Смъртта?!
Знаеш ли изобщо какво значи това? - Не, но вече сме стигнали дотук.
Може да не е правилният ход. - Но ще го направим.
Затова сме дошли. - Не е късно да се върнем.
С кинжала ще намерим пътя към вкъщи.
Ти беше на моя страна.
Мислех, че просто съм до теб.
И двамата не разбирате.
Не успях да се сбогувам с Роджър,
не успях да му се извиня.
Искам да изкупя вината си доколкото мога,
дори ако трябва да умра.
Лайра?
Тя е тук.
Ти си моята Смърт.
Да.
Дошла си да ме вземеш ли?
Ти ме повика, ето ме.
Искам да говоря насаме с нея.
Аз не виждам с кого говориш.
Естествено. Тя е моята смърт.
Ела с мен.
Ще се върна. Не се тревожи.
Всевластни...
Благодаря ти, че отговори на молитвите ми.
Че ми предостави средството, с което да спечеля войната.
Само чрез твоята любов
и напътствие
ще намеря силата да направя това, което трябва.
И да донеса спасението ни.
Проследи го.
Сигурни ли сме, че това е детска коса?
Брат Павел е сигурен.
Достатъчно ли е, доктор Купър?
Предостатъчно.
Кога ще стане готово?
Въпрос на дни е.
Това е всичко, отче Гомес, благодаря.
Сигурна ли сте, че като бъде задействана,
бомбата ще намери момичето?
Всеки човек е уникален.
Носи закодирана информация, анбарни импулси.
Използваме ги
да насочим устройството.
Косата, където и да е, ще иска да бъде събрана в едно.
И в тази си цел ще бъде безпощадна.
Независимо къде е момичето?
В който и свят да се намира Лайра -
простете за ереста,
бомбата би трябвало да я намери.
Тук ли си още?
Ту се появяваш, ту изчезваш.
Винаги съм тук.
Следвала съм те през целия ти живот.
Аз съм специална приятелка, която е до теб във всеки един миг.
Която те познава по-добре от всички.
Това не е вярно.
Познава те по-добре, отколкото самата ти се познаваш.
Трябва да се споразумеем нещо.
Не съм сигурна, че мога.
Не съм мъртва, но трябва да отида в Земята на мъртвите,
да се видя с някого и да се върна.
Ще ми помогнеш ли?
Рано или късно, ще отидеш там, дете, без да полагаш усилия,
без рискове.
Ще бъде едно спокойно пътуване.
Но няма защо да бързаш.
Трябва да отида.
Заедно с Уил.
Преждевременно загубихме близки и искаме да се сбогуваме.
Всички искат да поговорят с хората, които са загубили.
Защо за теб да се прави изключение?
Защото...
Ако си живяла целия ми живот,
си знаела, че този въпрос ще дойде.
И ако наистина си била с мен,
знаеш отговора.
Наистина съм била с теб.
Виждала съм изборите ти.
Значи си го видяла да умира?
Роджър.
Да.
Не искам да бъда изключителна.
Може би преди време исках.
Родителите ми само това ги интересува.
Аз искам само да бъда добра,
да помогна на някого.
Роджър има нужда от мен,
а предния път не бях до него, като беше в беда.
Погледни ме.
Виж сърцето ми.
Помогни ми.
Ще бъда твой водач, Лайра Сладкодумна.
Ще ти покажа как да влезеш.
Но отвъд това...
... не мога да те придружа.
Така че трябва сама да намериш начин да излезеш.
Добро утро.
Чакай!
Ти се върна.
Тя още ли е...
Наблизо? Да.
Какво каза?
Вижда ли моята Смърт?
Не виждаш Смъртта му, нали? - Не. И той няма да я види.
Можеш да видиш Смъртта си чак когато си готов.
Като му дойде времето.
Само ти можеш да видиш Смъртта си, като дойде моментът.
Моята Смърт ще ни заведе до водата, ако си готов.
А готов ли съм? - Надявам се.
Имам нужда от теб.
Ти ме водиш на най-хубавите места.
Наздраве!
Какво още остава да се направи?
Ти дойде тук да я пазиш, а вместо това им даде фитила за бомба.
Арогантност.
Чиста арогантност. Подцених ги.
Трябва да се върнем при Азриел.
Когато той разбере какво кроят... - Какво ще направи?
Може да...
Ще се намеси.
Дали?
Знаеш ли, прав си.
Наистина дойдох, за да ги убия, преди те да я убият.
И няма да им позволя да получат друг шанс.
Вече саботирахме бомбата им.
Трябва да се връщаме. - Не.
Защото те ще намерят друг начин, а после трети, четвърти...
Това трябва да спре сега.
Трябва да намерим "Интеншън".
Какво планираш?
Унищожение.
Започваш да забавяш крачка.
Не е късно да размислиш. - Не искам да размислям.
Майка ми казваше: "Нищо не е окончателно".
Ако искаш, не е нужно да идваш с мен.
Не те търсих месеци наред,
за да те пусна да влезеш сама в Ада.
Не мисля, че е Адът. Малко наподобява, но не е.
Надявам се, че си сигурна. - Сигурна съм.
Понякога отиваме някъде и забравяме как сме стигнали.
Знам как съм стигнала дотук, Уил.
Ами ако не се върнем?
Поне ще сме умрели за нещо важно.
След мен.
Бързо!
Стой!
Хей!
Стой! - Спри!
Насам.
Летателният апарат е напред.
Ето я!
Не предположихте ли, че ви следят?
Нямате избор, Мариса.
Така или иначе, ще я убиете,
каквото и да направя.
За това нямам избор.
Тогава искам да кажа нещо.
Искам да бъда съдена за убийството на кардинал Старък,
което планирах заедно с вашия отец президент -
човек, който е грешен до мозъка на костите си.
Лъжете!
Знаете, че казвам истината.
И ще заявя същото пред съда на Консисторията.
Нямате никакви права тук!
Паднала жена, която винаги иска това, което няма.
Съпругът ви бе убит от любовника ви - еретика Азриел,
а извънбрачното ви дете бе изоставено,
докато самото то не се превърна в грях!
Аз се промених, но не и вие, Хю.
Трябва да бъдете спрян. - Кой е този Хю?
Аз съм отец президент. Ще се обръщате към мен
с "отец президент"!
Или "ваша милост".
Разбрахте ли?
Моля?
На него ли сте предани?
Не на това горе?
Не на истината, а на властта?!
Разочаровате ме, отче Гомес. - Отведете я.
Не, нямате право.
И се наричате "свят човек"?!
Как смятате, че гледа на вас Всевластният?
Човек, изтъкан от омраза, и заобиколен от други като вас!
Позор за сана!
Запушете й устата! - Противен...
Ето това сте всъщност -
неуравновесена жена, която говори несвързано.
Защо да ви се има доверие?
Едва успявате да вържете смислено изречение.
Но пък каква красота!
Истинска, съблазнителна красота.
А сега ще й дам това, което винаги й е липсвало.
Милост.
Не знам как взехте косата,
но не сте взели всичката.
Имаме достатъчно за целите си.
И когато отделим деймона ви...
Вие ще сте куршумът,
който ще убие Лайра Белакуа.
И така ще спасите всички ни от греха.
Отведете я в подземията. И ми доведете деймона й.
Добър вечер.
Благодарен съм, че сте с нас.
Оставете вещите си и заповядайте на борда.
Той ще ме разбере ли?
Трябва да прекосим водата. - Съжалявам...
Един от групата не може да пътува в момента.
Само един ли?
Не, това... - Трябва да спазваме правилата.
Досадно е, но необходимо. Него не мога да го взема.
Но ние сме едно. - Ако дойдеш ти, той остава.
Мисля, че не разбирате. Ако се разделим, ще умрем.
Но не искаш ли точно това?
Аз не оставям част от себе си.
Защо тя да го прави? - Напротив.
Ти също оставяш част от себе си.
Просто за нейно нещастие,
тя може да вижда и говори с тази част, която оставя.
Ти ще разбереш чак във водата, а тогава,
за добро или лошо, ще е късно да направиш нещо.
Но всички трябва да оставите тази част от себе си тук.
Правилата са пределно ясни.
Ще се качим на лодката. Не се притеснявай.
Ти не го слушаш. Той не ни пуска.
... да ви забавлявам по време на пътуването.
Той може да се качи в лодката, не заема никакво място.
Двамата сме винаги заедно.
Може да се качи в лодката,
но тогава лодката ще остане тук.
Мога аз да я тегля. - Само аз мога да тегля лодката.
Съжалявам.
Не може да се разделим. Не може!
Пан! Не!
Пан! - Рискуваш всичко.
Кога ще се видят пак?
Моля те, Пан. - Няма да се видят.
Откъде си сигурна, че това е правилно?
А по същия път ли ще се върнем?
Превел съм милиони хора.
Довери ми се, Пан. - Никой не се е върнал.
Вече сме дошли. - Ние ще се върнем.
Не ни познавате, но ние ще намерим начин. Друг начин.
Бъдете добър, лодкарю. Позволете й да вземе деймона си.
Това не е правило, което може да се наруши.
Закон е.
Като този. - Онази вечер в планината...
Не можем да го направим, Лайра.
Не мога да накарам водата да литне нагоре,
както не мога да взема деймона й в Земята на мъртвите.
Ще се наложи да направите изключение.
Не успях да се сбогувам с Роджър.
Да не мислиш, че от вчера превеждам хора отвъд?
Ако нещо можеше да ми навреди, щеше вече да е станало.
Да не мислиш, че хората идват охотно с мен?
Противят се, плачат, подкупват ме, заплашват, бият се. Но не помага.
Не искам да го правя.
Ако имаше друг начин...
Най-добре е да си жизнерадостен и сговорчив.
А аз съм и двете.
Насърчавам те и ти да бъдеш.
Откъде си сигурна, че това е правилното нещо?
Съжалявам. Наистина.
Но ако тя ще идва, ще трябва да е сама.
Не искам да те оставя.
Все още можем да се върнем.
Не мога да се откажа.
Можеш, Лайра. - Ами Роджър?
И Сал?
Така и не можаха да пораснат. - Но не става въпрос за тях, нали?
Роджър е мъртъв, Сал вече я няма.
И вече няма да сме Лайра и Пан. Оставяш ме сам!
Какво ще правя?
Но сънищата ни... - Аз не съм ги сънувал.
Те си бяха твои. Аз дори не исках да идваме тук.
Това е твой избор.
Но ние сме заедно. - Не и ако направиш това.
Моля те! Не мога да предам Роджър.
По моя вина е мъртъв, а сега има нужда от мен.
И аз имам нужда от теб.
Защо не го разбираш?
А аз къде ще отида? - Ще те намеря.
Ще отида в Земята на мъртвите, ще се върна и ще те намеря.
Няма да те оставя. Обещавам, че няма.
Не и завинаги.
С Уил ще намерим изход и ще отидем при Азриел.
Ти също трябва да стигнеш там. Но трябва да направя това.
Значи си решила.
Избрала си Роджър пред мен. - Пан, недей така, моля те!
Моля те!
Моля те. Няма друг начин.
Трябва да го направя.
Обичам те.
Хайде върви.
Сърцето ми!
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО