ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Ти сумуєш, бо я їду, любий?
Ти з учора сумний. Що сталося?
Нічого.
Не хочеш залишатися з татом?
Ні, просто…
Мамо, ми зовсім білі?
Ти про що?
Чи є в нас інші пращури, окрім білих?
На 100% я не впевнена, але, скоріше за все, так.
Ми вивчаємо рабство.
Білі були работорговцями, мамо.
Рабство — це зло.
Так, рабство — справжнє зло.
А ким були ті злі білі, які робили таке, мамо?
Нашими пращурами.
Вони розлучали сім'ї, продавали дітей, били їх батогом.
Слухай, Альберте. Наші пращури вирощували капусту
під Сен-Мало в Бретані.
А з боку твого тата — пасли овець в Оверні.
У нас немає пращурів, які торгували рабами.
Справді?
Франція була колоніальною, що теж не добре, але…
А мої шкільні друзі?
Вони — нащадки работорговців?
Не скажу за їхніх пращурів, але в нас
лише капуста та сир.
Мамо, а ми багаті?
Багаті? Так. У нас усе добре. Тобі немає про що непокоїтися.
Кажуть, Джон і Пол із бідних родин.
А діти багатих не досягають висот.
Ну, ми не такі багаті, бо якщо завтра я втрачу роботу,
ми втратимо все.
Навіть дім?
Навіть дім.
Добраніч, мамо.
-Добраніч. Люблю тебе. -Люблю тебе.
Пам'ятаєш, ти мені зробив гарну маленьку зелену жабку,
підставку під кільце?
Я дивилася на неї вранці
і думала, що було б мило, якби ти знову зробив щось таке.
Ось чому я хотіла піти на гончарство на день народження.
Розумієш?
Ви з татом дозволили пейнтбол,
бо цього року в мене справжній день народження.
Бісить, що я народився у високосний рік. Це нечесно.
Гаразд, не хочу, щоб ти засмучувався.
Я лише боюся, що інших дітей можуть не відпустити батьки.
Розумієш?
Усі мої друзі дуже цього чекають.
Гаразд.
Я лише не розумію, чому тобі так хочеться грати зі зброєю.
Це просто гра. Справжньої зброї я боюся.
А на гончарство сходимо у вихідні,
і я зроблю тобі що захочеш.
-Добре? -Ага.
Гаразд, домовилися.
Гаразд. Давай спати.
Що?
Як думаєш, тато скоро повернеться до нас?
Не знаю, сонечку.
Ти не сумуй.
У тебе є я… і ми є друг у друга.
І це правда.
Це найголовніше.
Іноді мені хочеться, щоб ми жили в маленькій норі, як кролики.
Люблю кроликів.
Отак.
Тут так затишно.
А ми пустимо у свою нору сера Гагу?
Так. Пустимо. Лише його.
Сонечку, вибач. Я заснула.
Я приготую вам вечерю. Чого ви хочете?
Уже 22:00. Ми поїли макарони, і я вклала Кая спати.
-Дуже дякую тобі за це. -Він хороший малий.
Ви всі хороші. Мені пощастило. Де твій брат?
Він у туалеті. Сидить там уже 20 хвилин. Не знаю чому.
-Олівере? -Можна мене не чіпати? Я какаю.
-Олівере. -Відчепися.
Ніхто не какає о десятій вечора. Йди спати.
О боже.
Чувак, йди спати.
ЩО ДАЛІ?
-Тобі справді треба їхати на два дні? -Так.
Сьогодні там щось на радіо і фотосесія ввечері.
Не забувай дезінфікувати руки і застібку ременя в літаку.
І не торкайся обличчя. Це дуже важливо.
Не думаєш, що це занадто?
Ні. Я чув, у Сан-Франциско вже багато випадків.
Я розмовляв з експертом.
Експертом?
Так. Це лише початок.
Мамо, дивись.
Дивись, яка велика ворона.
Це не ворона. Це орел.
Звісно ні, Мартіне, воно чорне. Це ворона.
Ні, це орел. А ніяка не ворона.
Важко розгледіти через світло.
Справді? Я думала, це ворона.
Ні! Ти сліпа чи що? Це ж точно орел.
Ага, може. Ти правий.
Так, очевидно.
Тоді, мабуть, це орел.
Бачили ту велетенську ворону?
Неймовірно.
Ось і машина! Я поїхала.
-Бувай. -Люблю тебе.
Я люблю тебе!
-Не забувай мити руки! -Так.
Люблю тебе, мам.
-Бувай. -Бувайте!
НЕБЕЗПЕКИ ПЕЙНТБОЛУ ДЛЯ ДІТЕЙ НЕБЕЗПЕКИ ПЕЙНТБОЛУ ВКЛЮЧАЮТЬ:
ЯКЩО НЕ МОЖНА УНИКНУТИ ГРИ В ПЕЙНТБОЛ,
ЗРОБІТЬ ТАК, ЩОБ ДИТИНА ШВИДШЕ ВИЙШЛА З ГРИ.
Хрінь якась. Увесь цей час ти хотів, щоб я шпигувала за чоловіком?
Боже, я гадала, що я у важливій справі про килими,
а насправді потрапила до «Американців», але без постільних сцен.
Ти сама знаєш, яка зараз ситуація.
Ми ходимо по лезу ножа.
Потрібно все враховувати.
Зараз небезпечний час.
Але я громадянка Америки, Дерієне.
Я три роки життя віддала захисту цієї країни.
Вільям зовсім не розбирається в політиці.
Тобто… Не знаю, він ліберал, він відходи сортує.
Ще й компост би робив, якби знайшов бак.
І все. Саме цьому я за нього вийшла.
Знаєш, він саме такий, як каже.
Жодних несподіванок.
Тоді доведи це, і ти вільна.
Це ти зараз кажеш. Піти неможливо.
Вони знайдуть, як втягнути тебе назад. Це як секта.
-Не думай так. -Не чіпай мене!
Чому?
Я не в настрої обійматися. Ясно?
І тієї ночі теж не була.
Я був п'яний. Моя дівчина мене послала, і ми обіймалися.
Обіймалися.
У тебе був стояк. Я тоді ще не знала, що це.
Ти мій двоюрідний брат.
Яс, я засинав. І в мене встав.
Може, годі?
Мені було 16. Ось що я кажу.
А мені 17, Ясмін. Забула?
Не прикидайся невинним. Добре? Ти завжди мене зраджуєш.
Тобто?
Не уявляю собі більш блаженну суботу вдома,
ніж з оцим смачним восьмигодинним потофе,
що томиться в духовці.
Не обов'язково сидіти вдома.
Я насправді ставлю її на дуже маленький вогонь, і це досить безпечно.
Ви можете просто піти, а за сім годин повернутися
і додати овочі.
Мені все так подобається.
Ваші прості рецепти, ваш іронічний стиль.
Я сьогодні зроблю замовлення.
-Чудово. Маргарет, так? -Ага, так.
-Було приємно познайомитися. -Навзаєм.
Це була Маргарет фон Аркс із «Williams-Sonoma».
Вітаю. У неї близько 230 магазинів.
О боже. Дякую. Це чудово.
СМАКУЙ ЖИТТЯ
Так. Вживу краще.
Тобто я у порівнянні з фото? Дякую.
Вони зробили з вас жертву дієт.
Не подумайте, ви шикарна,
але шеф на дієті?
У чому смисл? Це не дуже влучна реклама. Ні?
Ну, я точно не на дієті,
але вони… Ну, знаєте, усе відфотошопили.
Я просила цього не робити.
Я Франциско Ортега. Мій стенд отам.
Якщо любите кухню Аргентини, я подарую вам книгу.
Так, з радістю…
-Чудово. -Люблю аргентинські страви.
Я Жюстін Лоазель, здебільшого французька кухня. І трохи корсиканської.
Знаєте, Жюстін Лоазель.
Такі як ми дбають про близьких своїми стравами.
Американці вважають, що це лише каструлі та рецепти.
Ні. Кулінарія — це любов. Любов…
Моя мати померла з усмішкою на обличчі,
скуштувавши мого кальмара на грилі.
Вона просто їла мою любов до неї.
А потім її не стало…
і я завжди пам'ятатиму її усмішку.
Це так сумно…
і гарно.
Хочете…
Хочете смачнючих пельменів із супом?
Я знаю одне місце в Чайна-тауні.
Але треба йти якнайшвидше, бо після 16 там аншлаг.
Давайте, Жюстін.
Маленькі пухкі кульки смакоти,
що тануть у роті, ніби маленькі хмаринки.
Як я можу встояти?
Двадцять хвилин.
Бувайте.
Софі?
Я можу відійти десь за 20 хвилин?
-Без проблем. -Це все… ага. Усе добре.
Дякую.
Батьки вимагають фото зі шкільної вистави Оріона.
Що ти робиш?
Ти змінила код?
Звісно, змінила. Ти теж маєш змінити свій.
Він у тому віці, коли вони лізуть на ютуб, і щось невинне, типу сороконіжки,
може виявитися не таким невинним.
Я вас чую, і можна просто встановити фаєрвол.
І я зробив домашку. Можна мені посидіти в айпаді?
-Так, можна. -Ага.
Ти надто розумний для мене.
До речі про ютуб. Я дивився оте відео Елл.
Це справді кумедно.
-Так, кумедно. -Ага.
Я просто… здивована. Це на тебе не схоже.
-Чому? -Не знаю.
-Вона це прислала. -Так.
Знаєш що? Ти так і не розказав, як ви з'їздили в Пало-Альто.
Добре.
-Так? -Ага. Побачив багато старих друзів.
Купу тих, кого роками не бачив.
Ага.
Оріоне, а ти… Ти розповідав щось про тигра, так?
Це було так круто. Тому малому десять, і в його кімнаті спить тигр.
-О боже. -Так, якийсь саудівський малий.
Такий засранець.
Весь час вихвалявся своїм тигром.
Казав, що це його великий кіт.
У нього була камера прямої трансляції в клітці.
І ми такі: «Ми зрозуміли. У тебе є тигр. Раді за тебе».
Добре.
Ага, ну, ти знаєш, це ж саудівці. Вони можуть купити все, що захочуть.
-Ага. -І всіх, кого захочуть.
Знаю. Усе продається, коли ти до біса багатий, так?
Що в тебе з очима?
Нічого. Трохи пересохли.
Принесу тобі краплі.
Ага.
Суп у пельмені. Згоден, це не піддається логіці,
але як усе нелогічне, це справжня магія.
І дай бог, щоб у них був рейтинг C.
Бо для цього потрібна брудна кухня.
-Справді? -Ага.
На смак воно… Зажди, ні.
Воно не має витікати. Це треба випити. Випий його отак. Дивись. Проколюєш.
Добре.
Зажди.
Зажди, не випивай усе.
Зажди. Залиш трохи всередині, а потім з'їж весь пельмень.
Добре.
У мене не виходить.
Який сором. О боже.
Це огидно.
-О ні. -Я жартую.
Який сором.
Ні.
Це просто неймовірно.
Я ж казав. Ще по одній?
Так. Ще по одній.
Ще по одній. На старт.
-Гаразд. Увага. -Увага.
О боже.
Марш.
Дякую, що привів мене.
Я б і не знала про це місце. Чудова вечеря.
Але це ще не вечеря. Це «un aperitivo».
-Вечеря буде потім. -Справді?
Легка вечеря.
Легка вечеря?
-Так. Якщо дозволиш, звісно. -Так. Чом би й ні?
Що в тебе?
Спочатку ти.
Ні, воно якесь дурнувате.
Давай.
«Ви зустріли справжнє кохання».
А що в тебе?
Ну, «Чудової ночі».
І все?
Так. Фантастично, правда?
Так.
Глянь на нього. Привіт.
-Привіт. -Привіт.
-Вітаю, шановні. -Вони британці.
Дракони-британці.
-Син буде в захваті. -Ага.
-Скільки йому? -Такі милі. Одинадцять.
-Скоро буде 12. -Справді милі.
Я прокинувся 11 квітня 2015 року, точно знаючи, що мені робити.
Скоро до мене приєдналися однодумці,
які теж зрозуміли, що вони — в'язні суспільства,
яке волає про свободу,
але всіляко заважає жити вільно.
З того часу не було ані дня, щоб я пошкодував про своє рішення піти,
щоб почати жити без зайвого шуму
і спробувати краще зрозуміти цей світ.
Прочитаєш, коли будеш на самоті.
Обіцяєш?
Зажди.
Я їду на кілька тижнів, але коли повернуся,
хотів би зустрітися і знову посидіти на пляжі.
-Залюбки. -Так?
-Гаразд, добре. -Бувай.
Бувай.
Ненавиджу готелі. Я готую сніданки.
-Готова? -Це мені?
Ням-ням.
Це смачно. А як ароматно!
О боже. Це нагадало мені про те рагу.
Я спробувала його, коли мені було десь 15.
Ми поїхали на південь Франції зі школою,
купкою дітей. А один хлопець із того селища,
дивний такий, приготував неймовірне рагу.
Він готував його три дні, там було м'ясо дикого кабана,
якого він, не знаю, мабуть, уполював.
Ми всі сиділи за столом, сміялися і кричали,
і тут ми спробували це рагу, і всі замовчали.
Це було так чудово, що ми заплакали.
Усі разом. Це було неймовірно.
І через це я вирішила…
тобто, це змусило мене стати шеф-кухарем.
Дивовижно.
Знаєш, що ми зробимо?
Ми вранці сходимо на рибний ринок. Він тут просто чудовий.
Не можу. Розумію, що він чудовий, але в мене інтерв'ю на радіо,
а потім я маю летіти додому.
А ти коли повертаєшся в Буенос-Айрес?
У мене завтра ввечері співбесіда в Лос-Анджелесі,
і наступного ранку я лечу.
А що за співбесіда?
Мене запрошують у «The Grey Depot».
О боже. Це дивовижний ресторан.
Як ти отримав візу?
Вибач. Я про документи, ну, на роботу.
-Вони про все подбали. -Пощастило.
Знаю.
Я просто… Жюстін, я не впевнений, що зможу тут жити.
Ти сумуєш за Францією?
Так, сумую. І поїду туди влітку,
але доки я не переїхала сюди, у Франції
всі казали мені, що я не стану шефом. Майже щодня.
-Французи. -Французи.
Це було жахливо.
О боже. Який великий шрам.
Ага. Це ціна за право бути шефом.
Чекай.
-Локро. -Локро, суп.
-Аргентинський суп. -Ага.
-Він смачний. -А це суфле.
«Soufflé au fromage de chèvre». Суфле з козячого сиру.
У тебе шкіра мов козяче молоко.
Жюстін.
І коли збираєшся переїжджати до Лос-Анджелесу з родиною?
Ну, мій син вчився в Мадриді, тому зараз живе там.
А дружина, скажемо так, нам було весело разом грати в слова,
але магія зникла з обох боків.
А як щодо тебе?
Моєму сину, Альберту, 11, і він цілими днями грає на піаніно.
А його батько, Мартін, він чудовий,
дуже підтримує, він блискучий архітектор,
і справді чудовий, бо переїхав сюди через мене.
А ще блискучий архітектор, і дуже підтримує, і він чудовий.
А як щодо магії?
Ну, магія все ще є.
-Трохи залишилося. -Пощастило.
Тобі пощастило.
Дивовижно, коли після стількох років усе ще є магія.
Я не можу жити без магії.
Ну, я теж не можу жити без магії.
Це смачно.
Чекай.
Він нарешті заснув.
Я…
Я знаю, що відбувається, Ясмін.
Шепіт у коморі…
ти зникаєш посеред дня
і повертаєшся, ніби щойно пробігла марафон.
Ти гадала, я не помічу?
Ти не приховаєш від мене правду, Ясмін.
Не варто було так довго ігнорувати ці ознаки.
Ознаки?
Саме так.
Ми з усім розберемося.
З чим саме, любий?
Ми знову тебе віднайдемо.
Ти знову станеш сильною,
тобі стане краще,
заради мене, Оріона та тебе.
Так. Добре. Звісно.
Стану.
Вибач. Я просто так нервувала, і знаю, я…
Усе добре. Я з тобою.
О боже. У нас майже 15 тисяч лайків, а ми знімаємо лише два тижні.
Гаразд.
-І багато дизлайків. -А не байдуже? Вони ж дивляться.
Нам пишуть із Китаю. Це добре.
Вони ненавидять Америку.
Добре. Запусти відео.
Те, що ти оселився на балконі,
не дає тобі права карати мого малого.
Ти не його батько!
-Дивись на Джейсона. -Твій малий насцяв на мій намет.
Звідки ти знаєш? Може, це той тупий пес.
Хочеш сказати, я не відрізню собаку від дитини?
Я бачив крізь намет силует
твого малого з висунутим пісюном…
Він дуже кумедний.
Не дивно, що його люблять.
НЕЩОДАВНІ, КАТАР ВЧОРА
ЯС (2) УЧОРА
ВИДАЛИТИ
ЧУДОВІ НОВИНИ! ПРОЕКТ АВТОМУЗЕЮ МІЙ!
ЦЕ ЧУДОВО!
Привіт. Перепрошую, що турбую.
У мене купа купонів на тиляпію.
Хотіла спитати, чи можна їх обміняти на лосось?
Вибачте, так не можна.
Справді? Бо в мого малюка алергія на тиляпію.
Гарний ведмедик.
Шкода, що в нього немає дупи, щоб він міг какати.
Гаразд. Вибачте.
Що це?
-Що це за риба? -Це пструг. Дуже кістлява риба.
Якщо він риба, чому він не плаває?
Каю, він не плаває, бо рибалки його виловили з моря
і привезли в крамницю, щоб хтось його купив і приготував.
Тобто, коли я їм рибу, я їм мертву рибу?
-Ага, усі їдять мертву рибу. -Брехуха. Риба, яку я їм, не схожа на цю.
То інша риба.
То хрустка риба без очей, ясно?
-Добре, Каю. -А не бридка мертва риба.
-Ви в порядку? -Каю, ти вдарив маму.
-Усе добре? -Так, добре.
Дайте мені секунду.
Послухайте. У нас є фермерський лосось. Гадаю, я можу зробити для вас виключення.
Справді? Дякую.
Каю, не можна так робити. Це не смішно. Недоречно зараз сміятися.
У вас же свій ютуб-канал?
-Є. -Так, є.
Ти — той малий із божевільним псом? А де Падлз?
Удома, займається своїми справами.
Розповім сусіду, що ви тут були.
Хочете зробити фото?
Ага. Але, мамо, ви не проти?
Так, звісно. Тільки швидко, добре?
У нас є правила не турбувати зірок.
Стиль ніндзя.
Мамо, можете зробити щасливіше обличчя?
Як у вашому шоу.
Добре. Без проблем.
-Вийшло? -Чудово.
Дякую вам за все. Вибачте за рибу.
Не забудьте свою тиляпію.
А ви не забудьте поставити лайк та підписатися.
Ага. Бувайте. Дякую.
Мамо, ми відомі, так?
Так, але ти погано поводився, Каю.
Хесусе, я на тебе не чекала.
Я звільняюся, пані Енн.
Що?
Ви надіслали мені емодзі з очима-серденьками…
і це нічого не значить.
Коли я відправив вам емодзі із серцем, ви не відповіли.
Господи Ісусе.
Хесусе.
Я відправила це на знак подяки за паростки.
Вибач, що збила тебе з пантелику.
У вас ночують інші чоловіки?
Ти стежив за мною?
Ні.
Ви мене не заслуговуєте.
Ви граєте з чоловіками, бо можете це робити.
Але я не іграшка.
Чекай, Хесусе. Вибач, що я…
Збила з пантелику цими повідомленнями.
О боже.
Вибач, мамо.
Переклад субтитрів: Катерина Волобуєва