PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Zlobíš se, že odjíždím, zlato?
Od včerejška se tváříš smutně. Co ti je?
Nic.
Nechceš být jen s tátou?
Ale ne.
Jen…
Mami, jsi plnokrevná běloška?
Jak to myslíš?
Máme jenom samé bílé předky?
Nevím to na stopro, ale dost pravděpodobně ano.
Učíme se o otroctví.
Běloši s otroky obchodovali.
Otroctví bylo neskutečné zlo.
Ano, bylo to opravdové zlo.
Co to bylo za bělochy, kteří dělali tak hnusné věci?
Naši předci.
Rozdělili rodiny, prodávali děti, bičovali je.
Podívej, Alberte.
Naši předkové pěstovali zelí.
U Saint-Mala v Bretani.
A ti z tátovy strany žili v Auvergne a většinou chovali ovce.
Nemáme předky, kteří by obchodovali s otroky.
Vážně ne?
Francie byla spíš koloniální zemí. Nic moc, ale…
A co kámoši ze školy?
Jsou jejich potomkové otrokáři?
Za jejich předky mluvit nemůžu, ale co se týče nás,
tak jde výhradně o zelí a sýry.
Jsme bohatí, mami?
Bohatí? No ano, je nám dobře. Máme všechno, nic nám nechybí.
John a Paul prý pocházeli z chudých poměrů.
Děti boháčů nic převratného nedokážou.
No, kdybych přišla o práci, tak nebudeme moc bohatí.
- O vše bychom přišli. - I o dům?
Dokonce i o dům.
Dobrou, mami.
- Dobrou. Mám tě ráda. - Já taky.
Pamatuješ na tu krásnou, limetkově nazelenalou žábu,
ten stojánek, cos mi vyrobil?
Ráno jsem se na něj dívala
a říkala si, že by se mi líbilo, kdybys mi zase něco vyrobil.
Proto se mi oslava narozenin v keramickém koutku zdá dobrá.
Víš?
S tátou jste souhlasili s paintballem, protože letos mám opravdový narozky.
Víš, jak mi vadí, že jsem se narodil v přechodném roce?
Dobře, nechci, aby ses zlobil.
Jenom se trochu bojím, že rodiče ostatních dětí
je nebudou chtít pustit.
Chápeš?
Všichni mí kámoši se tak těšili.
Tak jo.
Jen nechápu, že tě střílení ze zbraní tak baví, Orione.
Je to jen hra. Skutečných zbraní se bojím.
Do keramického koutku můžeme v týdnu.
Vyrobím ti, co si budeš přát.
- Dobře? - Jo.
Tak jo, platí.
A teď
už bys měl jít spát.
Jo?
Myslíš, že se táta brzy vrátí a bude s námi zase bydlet?
Já nevím, zlatíčko.
No…
Nemusíš být smutná.
Máš mě.
A máme jeden druhého.
Tak to prostě je.
Tak to je.
Někdy si přeju, abychom mohli žít v malém doupěti
jako zajíčci.
Zajíce miluju.
Takhle.
To je tak útulný.
Budeme žít v noře se sirem Gagou?
Jo. Dovnitř ale pustíme jen jeho.
Zlatíčko, omlouvám se. Usnula jsem.
Udělám něco k večeři. Co si dáte?
Mami, je deset večer. Udělala jsem Kaiovi těstoviny.
- To je moc milý. Děkuju. - Je hodnej.
Všichni jste bezva. Mám štěstí. Kde máš bráchu?
Na záchodě. Už je tam asi 20 minut. Netuším, co tam dělá.
- Olivere? - Můžeš mě nechat? Kadím.
- Olivere. - Nech mě.
V deset večer na velkou nikdo nechodí. Běž spát.
Bože můj.
Běž do postele.
- Fakt musíš na celé dva dny? - Jo, musím.
Zítra jdu do rádia a dnes odpoledne mám focení.
Nezapomeň si vydezinfikovat ruce a v letadle přezku od bezpečnostního pásu.
Nedotýkat se obličeje. To je moc důležité.
Nepřeháníš to trochu?
Vůbec ne. V San Francisku je prý spousta případů.
- Mluvil jsem s významným odborníkem. - S jakým odborníkem?
Jo. Tohle je jen začátek.
Mami, podívej.
Tak obrovská vrána.
To není vrána, ale orel.
Kdepak, Martine. Je celá černá. Je to vrána.
To je orel, ne vrána.
Přes to ostré světlo se to dá těžko určit.
Že by? Byla jsem si jistá, že je to vrána.
Vůbec ne! Jsi slepá, nebo co? Tohle je očividně orel.
Jo, možná. Máš pravdu.
Ano, samozřejmě.
Tak to musí být orel.
Viděli jste tu obrovskou vránu?
Úžasný.
Hele, auto je tady. Tak já jedu.
- Pa. - Mám tě rád.
Já tebe taky!
- Nezapomínej si mýt ruce! - Jo.
Mám tě rád.
- Ahoj. - Ahoj!
RIZIKA PAINTBALLU U DĚTÍ
MOŽNÁ NEBEZPEČÍ ZAHRNUJÍ:
KDYŽ UŽ PAINTBALL MUSÍTE HRÁT,
SNAŽTE SE, ABY VAŠE DÍTĚ BYLO CO NEJDŘÍV VYŘAZENO.
Taková kravina. Tobě šlo jen o to, abych špehovala manžela?
Bože, já si myslela, že jsem součástí kobercové špionáže,
a pak zjistím, že jsem v Takových normálních Američanech.
Yasmin, už víš, jak to chodí.
Radši si dejme pozor na jazyk.
Všemu se musíme podřídit.
Tohle je nebezpečná doba.
Já jsem ale americká občanka, Dariene.
Obětovala jsem obraně téhle země tři roky.
William nemá žádné politické povědomí.
Já ti nevím. Prostě je to liberál, třídí odpad.
Mít popelnici, tak i kompostuje.
Asi tak. Proto jsem si ho vzala.
Je přesně ten, za koho se vydává.
Žádné intriky ani překvapení.
Tak ho očisti a máš hotovo.
To si jen myslíš. Nikdy není konec.
Pokaždé něco najdou a vysají tě. Je to jako kult.
- To ne. - Nesahej na mě!
Proč ne?
Nemám na kočkování náladu. Jasný?
A neměla jsem ani ten večer.
Byl jsem opilý,
zrovna se se mnou rozešla holka, tak jsme se mazlili.
Mazlili.
Normálně ti stál. Nic podobnýho jsem nezažila.
Jsi můj bratranec.
Jo, usnul jsem. Ztopořil mi penis.
Můžeme přestat?
Bylo mi 16 let. Asi tak nějak.
A mně bylo 17, Yasmin. To jsi zapomněla?
Nehraj si na neviňátko. Jo?
Pořád mě vytáčíš.
Jak to?
Nedovedu si představit nic blaženějšího,
než stát v sobotu u plotny
a osm hodin vařit pot au feu.
Nemusíte u toho zůstávat doma,
když to jako já dáte na malý plamínek, nemůže se nic stát.
Můžete si dělat, co chcete, vrátit se po sedmi hodinách
a až pak přidat zeleninu.
Všechno se mi to moc líbí.
Máte poetické recepty a velice vytříbený smysl pro humor.
Do večera pošlu objednávku.
- Bezva. Margaret, že? - Jo. Přesně tak.
- Těšilo mě. Nashle. - Mě taky.
To byla Margaret Von Arcsová z Williams-Sonoma.
Gratuluju. Ti mají asi 230 obchodů s nádobím.
Bože můj. Díky. No to je skvělý.
Nazdárek.
NASYŤTE SE ŽIVOTA
Jo. V reálu je to lepší.
Myslíte mě ve srovnání s tou fotkou? Díky.
Vypadáte tam jako vyhladovělá modelka.
Neberte si to zle, jste ohromná,
ale hladovějící šéfkuchařka?
Jaký byl záměr? Publicitě to moc nepomůže. Co?
No, vyhladovělá šéfkuchařka rozhodně nejsem,
ale víte… pořád to upravovali ve Photoshopu.
Vymlouvala jsem jim to.
Jmenuju se Francisco Ortega. Tamhle mám svůj stánek.
Jestli máte ráda argentinskou kuchyni, stavte se.
Jo, to by se mi…
- Super. - Mám ji ráda.
Jsem Justine Loiselleová, Francouzka. Vařím francouzská jídla, občas korsická.
Je mi to jasné, Justine Loiselleová.
Lidi jako my se o své milované starají pomocí vaření.
Američané si myslí, že jde o nóbl pánvičky a recepty.
Ne. Vaření je láska. Láska…
Moje matka zemřela s úsměvem na tváři poté,
co snědla mou grilovanou oliheň.
Tak to bylo. Jedla lásku, kterou jsem ji připravil.
A pak
najednou zemřela…
s úsměvem, na který nikdy nezapomenu.
Páni! To je tak smutné…
a svým způsobem krásné zároveň.
Nechtěla byste
ochutnat jedinečné polévkové knedlíčky?
Znám jedno místo v Čínské čtvrti.
Musíme ale rychle, protože po čtvrté hodině je tam frmol.
No tak, Justine.
Lehoučké, nadýchané balónky plné lahodnosti,
které se v puse rozpouštějí jako mráčky.
Jak bych mohla odolat?
Dvacet minut.
Tak zatím.
Sophie?
Můžu za 20 minut vypadnout?
- Bez obav. - Už to máme…
Všechno je v pohodě.
Díky.
Rodiče mě otravují ohledně fotek z té školní hry Oriona.
Co to děláš?
Změnilas heslo?
Samozřejmě že změnila. A ty udělej to samé.
Je ve věku, kdy může jít na YouTube, kde se něco nevinnýho, třeba stonožka,
promění v něco ne tak nevinnýho.
Slyším vás. Stačí nastavit zabezpečení serveru.
Úkoly už mám hotové. Můžu na iPad?
- Ano, můžeš. - Jo.
Jsi na mě příliš chytrej.
Když je řeč o YouTube, viděl jsem Ellino video.
Je to celkem vtipný.
- To vážně je. - Jo.
Jsem překvapená. To mi k tobě nějak nejde.
- Proč ne? - Nevím.
- Když nám to poslala. - Jo.
Hele, ani jsi mi neřekl, jak to tenkrát probíhalo v Palo Altu.
Dobře.
- Jo? - Jo. Potkal jsem spoustu kámošů,
které jsem už léta neviděl.
Aha.
No jo.
Orione, neříkal jsi něco… Zmiňoval jsi nějakého tygra, viď?
Bylo to super. Tomu klukovi bylo deset a v pokoji mu spal tygr.
- Pane bože. - Jo, saúdskoarabskej kluk.
Byl to kretén.
Pořád se s tím tygrem vytahoval.
Říkal mu velká kočka.
V kleci toho tygra měl nainstalovanou kameru.
Říkáme mu: „Jasně, vidíme to. Máš tygra, jsi dobrej.“
Tak jo.
Vždyť víš, jací Saúdové jsou.
- Mohou si koupit cokoliv… - Jo.
…a kohokoliv.
To jo. Když jsi takhle nechutně bohatá, tak si můžeš koupit, čeho se ti zachce.
Co to máš s očima?
Nic. Jen je mám trochu suché.
Skočím ti pro oční kapky.
Jasně.
Uznávám, že polévka v knedlíčku odporuje logice,
ale jako všechno, co odporuje logice, je kouzelná.
Hodí se, že mají špatné hodnocení. Na to jídlo je potřeba špinavá kuchyně.
- Vážně? - Jo.
Aby to chutnalo… Ne, počkej.
Nenech to vytéct. To musíš vypít.
Musíš to takhle vysát. Podívej. Propíchneš to.
Tak jo.
Počkat.
Nevypij to všechno.
Malinko si uvnitř ponecháš a pak to sníš.
Dobře.
Nejde mi to.
To je ale trapas. Bože můj.
Vypadáš nechutně.
- Ale ne. - Dělám si srandu.
To je ostuda.
Není.
Bylo to vynikající.
Já ti to říkal. Ještě jeden?
Jo. Ještě si jeden dám.
Tak další. Můžeme?
- Jo. Do toho. - Připravit.
Pane bože.
A teď.
Díky, žes mě sem vzal.
Nikdy bych se o tom nedozvěděla. Bezva večeře.
Ne, to nebyla večeře, ale un aperitivo.
- Večeři ti uvařím později. - Fakt?
Jen lehkou.
Lehká večeře?
Ano. Pokud mě necháš.
Jo. Proč ne?
Co tam máš?
Nejdřív ukaž ty.
Ne, je to šílená blbost.
No tak.
„Potkala jste životní lásku.“
A co ty?
No. „Užijete si krásný večer.“
To je vše?
Jo. Fantastický, co říkáš?
Ano.
Podívej se na něj. Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Zlato. - Ahoj. Jsou to Britové.
Britští draci.
- Syn bude rád. - Jo.
- Roztomilý. Je mu 11. - Kolik je synovi?
- Skoro 12. - To je super.
Probudil jsem se 11. dubna 2015 a přesně věděl, co musím udělat.
Přidali se ke mně podobně smýšlející,
kterým došlo, že se také stali vězni společnosti
prosazující svobodu.
Přesto člověku za každou cenu brání v jeho životě.
Neexistuje jediný den,
kdy bych neoslavoval své rozhodnutí odejít,
abych si užíval poklidnějšího života
a snažil se zřetelněji vnímat náš svět.
Čti to, až budeš sama.
Ano?
Přestaň.
Na pár týdnů zmizím,
ale až se vrátím, chtěl bych se ozvat a jít zase na pláž.
- To beru. - Jo?
- Tak fajn. - Pa.
Ahoj.
Do hotelů nemůžu. Chci si dělat snídani sám.
- Připravena? - To je pro mě?
Mňam.
To je vynikající. Záplava chutí.
Připomíná mi to jeden guláš.
Něco podobného jsem jedla, když mi bylo asi 15.
Tehdy jsme s partou dětí jeli na školní výlet do jižní Francie.
Jeden chlápek z té vesnice,
takový podivín, připravil úžasný guláš.
Vařil to tři dny. Bylo to maso z divočáka, kterého zřejmě…
Vlastně si nejsem jistá, jestli ho někde sám zapíchnul nebo ulovil.
Seděli jsme u stolu, smáli se a povykovali.
Ale jen co jsme ten guláš ochutnali, najednou to tam všechno ztichlo.
Bylo to tak vynikající, až se nám z toho chtělo brečet.
Chutnalo to všem. Něco neuvěřitelnýho.
Proto jsem se rozhodla…
Teda, to mě přimělo k odhodlání stát se šéfkuchařkou.
Úchvatný.
Víš, co bychom měli?
Zítra ráno se vydáme na rybí trh. Mají to tam moc pěkný.
Tak to nemůžu. Věřím, že to stojí za to, ale mám rozhovor v rádiu.
Pak letím domů.
Kdy ty se vracíš do Buenos Aires?
Zítra večer mám v Los Angeles pohovor
a odlétám následující ráno.
Co máš v LA za pohovor?
Nabídli mi převzít The Grey Depot.
No nepovídej! To je skvělá restaurace.
Jak jsi získal vízum?
Promiň. Myslím jako pracovní vízum, víš?
- Všechno zařídili. - Máš štěstí.
To je fakt.
Víš, Justine, jen si nejsem jistý, jestli bych tady dokázal žít.
Určitě ti chybí Francie.
Jasně že chybí. Vracím se tam každé léto.
Je pravda, že než jsem se sem z Francie přistěhovala,
lidi mi často říkali, že se na šéfkuchařku nehodím.
- Francouzi. - Jo, Francouzi.
Fakt hrůza. No nic.
Panebože. Co ta velká jizva?
Jo. To je cena, kterou jako šéfkuchaři platíme.
Počkej.
- Locro. - Locro, polévka.
- Argentinská. - Jo.
- Je vynikající. - Z nákypu.
Soufflé au fromage de chèvre. Nákyp z kozího sýru.
Máš kůži jako kozí mléko.
Justine.
Takže kdy se s rodinou do LA stěhujete?
No, syn studoval v Madridu a tam taky zůstal.
A moje žena. S tou jsme si u Scrabble užili fakt spoustu srandy,
ale to původní kouzlo už jaksi oboustranně vyprchalo.
Jak jsi na tom ty?
Mám syna Alberta, tomu je 11. Celý den hraje na klavír.
Jeho táta, Martin, je skvělý otec,
ve všem nás podporuje, je to prvotřídní architekt.
Bylo od něj hezké, že se kvůli mně přestěhoval do LA.
Geniální architekt, velice nápomocný a báječný.
A co původní kouzlo?
Nějaké tam pořád je.
- Trochu, jen malinko. - Tak to je klika.
Máte štěstí.
Být po takové době stále okouzlen, to je parádní.
Bez okouzlení
prostě žít nedokážu.
Upřímně řečeno, ani já bez něj nedokážu žít.
Je to výborný.
Počkej.
Konečně usnul.
Vím…
co se děje,
Yasmin.
To šepotání v šatníku,
náhlé zmizení za bílého dne,
pak přispěcháš, jako bys uběhla maraton.
Toho se nedá nevšimnout.
Nemůžeš přede mnou tajit pravdu, Yasmine.
Neměl jsem to všechno tak dlouho ignorovat.
To, co se dělo?
Ano.
Přesně tak.
Vypořádáme se s tím.
Jako s čím, zlato?
Dáme tě znova
dohromady.
Zase budeš silná,
všechno se zlepší,
budeš se ke mně i k Orionovi chovat líp.
Jo. Jasně. Samozřejmě.
Budu.
Omlouvám se. Byla jsem přehnaně úzkostlivá a vím, že…
To nic.
Jsem s tebou.
Páni, už máme 15 tisíc lajků, přestože to děláme teprve dva týdny.
No jo.
- Takových palců dolů. - To je fuk. Hlavně že se dívají.
Píšou nám z Číny. To je dobrý.
Jo, rádi nenávidí Američany.
Tak. Přehraj to.
Fakt, že oxiduješ na balkóně,
ti nedává právo, abys klukovi dělal dusno.
Nejsi jeho táta!
Sleduj Jasona.
Tvůj kluk se mi vychcal na stan.
Jak to víš? Musel to bejt ten pitomej pes.
To jako nepoznám rozdíl mezi psem a dítětem?
Dívám se skrz stan a vidím siluetu tvýho syna s ptákem venku.
Je fakt srandovní.
Ještě aby se to nelíbilo.
PŘEDCHOZÍ ZPRÁVY KATAR VČERA
YAS (2) VČERA
SMAZAT
SKVĚLÁ ZPRÁVA! MÁM TU PRÁCI PRO MUZEUM AUT!
TO JE FANTASTICKÝ!
Pane! Zdravím. Promiňte, že ruším.
Mám slevové kupóny na tilápii.
Mohla bych je místo toho použít na lososa?
Je mi líto, to nepůjde.
Vážně ne? Můj kluk je totiž na tilápii alergický.
Pěknej méďa!
Kéž by měl díru v zadku, aby mohl chodit srát.
Stačí. Promiňte.
Co je tohle?
- Co je to za rybu? - Pstruh.
Je samá kost.
Když je to ryba, proč neplave?
Kaii, neplave, protože ho rybář vylovil z moře
a přivezl do obchodu. Teď si ho někdo koupí a uvaří.
Takže když jím ryby, tak jím mrtvý ryby?
- Jo, všichni jedí mrtvé ryby. - Lžeš. Ryby, co jím, vypadají jinak.
Je to jiný druh ryb.
Křupavý ryby bez očiček, chápeš?
- Dobře, Kaii. - A ne odporný mrtvý ryby.
- Je vám něco? - Kaii, uhodils mě.
- Jste v pořádku? - Ano, jsem.
Jen mi dejte vteřinku.
Víte co? Nabízíme lososy chované na farmě. Myslím, že jednou můžu udělat výjimku.
Opravdu? Děkuju.
Kaii, to nemůžeš dělat. Není to vtipný. Nechci, aby ses tomu smál.
Máte na YouTube kanál, že jo?
- Máme. - Ano, máme.
Ty jsi ten kluk s bláznivým psem.
Kde je Puddles?
Hledí si doma svého.
To musím říct spolubydlícímu.
Chcete mu poslat fotku?
Rád. A mamka s tím souhlasí?
Jo, jasně. Ale rychle, jo?
Zakázali nám obtěžovat celebrity.
Styl nindža.
Nechce být mamka trochu veselejší?
Jako ve vaší show.
Dobře. Žádný problém.
- Povedlo se? - Jo, dobrý.
Moc za všechno děkuju. Za tu rybu se omlouvám.
Nezapomeňte tu tilápii.
Určitě nám dejte lajk a přihlaste se k odběru.
Jo. Nashle. Děkuju.
Mami, jsme slavný, viď?
Jo, ale maminka se na tebe opravdu zlobí, Kaii.
Jesusi, dnes jsem tě nečekala.
Jdu ti něco říct, Anne.
A co?
Pošleš mi smajlíka se srdíčkama místo očí…
a bereš to jen tak.
Ale když ti stejnýho smajlíka pošlu já, tak mi neodpovíš.
Ježíši.
Teda Jesusi.
Poslala jsem to jako poděkování za tu popínavou révu.
Mrzí mě, že sis to špatně vyložil.
U tebe přespává někdo cizí?
Ty mě sleduješ?
Ne.
Nezasloužíš si mě, Anne.
Hraješ si s muži, protože si to můžeš dovolit.
Ale já nejsem hračka.
Počkej, Jesusi. Mně je fakt moc líto,
že jsem tě svými textovkami zmátla.
Bože můj.
Promiň, mami.
Překlad titulků: Michal Pokorny