EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Kan du göra en vanlig nästa gång? Jag fyller snart 12.
Okej. Tolvåringar gillar inte muspannkakor. Uppfattat.
Pappa. Snälla, får jag ha paintballkalas på min födelsedag?
Jag har ingenting emot det, men jag måste prata med mamma.
Hon skulle nog föredra Krukmakerihörnan, så...
Tack för att jag fick ta sovmorgon idag.
-Ja. -Det behövde jag.
-God morgon, azizam. -God morgon.
-Mamma. -Va?
-Pappa sa att jag får ha paintballkalas. -Oj.
Okej. Orion, jag sa ju att jag måste prata med mamma först.
Ni förstör allting.
-Jag hatar er. -Gubben.
-Han vill ju det, på sin födelsedag. -Vad ska de andra tycka?
Det är så våldsamt, och jag har bokat Krukmakerihörnan.
De är 12-åriga grabbar. De andra förstår nog om de hellre vill...
Vill vad? Öva på att döda folk? Kom igen.
Om paintball gjorde pojkar till mördare skulle anstalterna vara fulla.
Anstalterna? Vet du hur du låter när du säger sånt?
-Nej, Yasmin. Hur låter jag? -Som en gammal vit man.
Jag är ju en 44-årig vit, irländsk mansperson.
Så jag är faktiskt en gammal vit man. Du har rätt.
Jag är en gammal vit man som står bakom vapenkontrollreformen,
men tycker ändå att en 12-årig unge kan få spela paintball med sina polare.
Det är faktiskt så att pojkar gillar vapenlekar.
Så har det alltid varit.
Okej, men ingen borde leka med vapen nu, även om de är gjorda av plast.
Okej, som du vill.
Om du känner så starkt, så säger jag nej till Orion.
Han skulle inte bli mördare, och jag struntar blankt i vad andra tycker,
men du är hans mamma, och du är en toppenmamma.
Och jag älskar dig.
-Vad gäller mitt stora vita privilegium... -Herregud, du kan inte mena allvar!
Jag hörde allt.
Ni är så äckliga.
-Förlåt, kompis. -Herregud.
AVSNITT 9 FRÄSCHT
Kai? Oliver? Sarah?
Kolla här. Jag ska lura min mamma.
-Hon kommer att hitta det. -Nej!
Nej.
Hallå?
-Hallå? God morgon. -God morgon, mamma.
Vill ni ha frukost?
-Sarah lagade ägg i hål. -Som flickan sa.
Skojar du, Oliver? Så här tidigt?
-Var är pappa, Oliver? -Han stack tidigt.
Han får ta ner tältet när han inte är här.
Gå till ditt rum, nu!
-Vad tittar ni på? -Familjen Sobie.
Det är en dokusåpa på Youtube.
De busar med varandra. Det är jättekul, mamma.
Det här är Dawn som är 14 år. Mamman fick just veta att hon är gravid.
-Herregud, vad hemskt. -Ja, Dawn är väldigt komplicerad.
Det är fejk, hon luras bara. Hon är inte på smällen.
Hon lade fram ett fejkat graviditetstest så att mamman skulle hitta det.
Är de som en skojande familjen Kardashian? Jag är så trött på rika människor.
Va? Mamma, alla älskar dem. De har typ 500 000 följare.
Jag hade hellre haft deras liv.
Va?
-Kod röd. -Hon har mens.
-Du går på allt. -Jag fick nästan en hjärtinfarkt.
Kan du fatta att de filmar allt på Iphone?
Hur kan du gå runt med såna fötter?
Förlåt.
Man ser inte vad hon tycker bakom masken. Det kanske är därför de har dem.
-Eller är det den kinesiska influensan? -Mamma!
De är från Korea.
De har på sig maskerna för att det är så mycket gifter på salonger.
-Du låter som om det var mitt fel. -Nej.
Jag varnade dig. När du sa att du skulle gifta dig,
sa jag att han var för ung och fattig för en tjej som du.
Han är inte ens jude.
Fast det hade man kunnat tro.
Jag har ju sagt att det faktum att din pappa inte var jude
är det jag ångrar mest i livet.
Men du ville ha barn. Du hade kommit upp i åren.
Snälla mamma, sluta.
Jag tror jag låter dem vara omålade, tack.
Dina fötter ser inte färdiga ut utan nagellack.
Testa min färg. Hon tar också djungelröd.
Ja?
-Djungelröd. -Ja.
Vilken fitta.
Jag tar nog inget lack.
-Det är mina fötter. -Du tar allt på fel sätt.
En dag kommer jag att få nog och sluta försöka…och vara generös.
Vem vet? Det kanske blir jag som får nog en dag.
-Klart. Bara polerade. -Tack, det blev jättefint.
Jag funderade förresten på att ta tillbaka den där Muranovasen.
Den är så dyr, och med allt folk som kommer och går hemma hos dig…
-Jag menar inget illa. -Absolut.
-Jag tycker att du ska ha den. -Ja.
-Den blir snyggare hos dig. -Okej.
Hej.
Hejsan.
-Hur är det? -Bra. Hur är det själv?
Bra, men jag försöker få lite fart på immunsystemet.
Jag har suttit en vecka i en unken vinkällare.
-Funkar det där? -Ja, det är hur bra som helst.
Fick du mitt mejl om utställningen?
Nej, förlåt. Jag har haft så mycket att stå i.
Livet. Det suger musten ur en.
-Ja. det kan det göra. -Ja.
-Mår du bra?
De här är till min au pair. Ja, hon är med barn.
Ja. Hon är 19 och vet inte vem pappan är, och vet inte om hon vill behålla det.
Hon har blivit som mitt andra barn.
-Har du barn? -Nej.
-Inte? -Nej.
Vill du ha barn?
Jag är 52, så då skulle jag behöva en yngre kvinna, och det…
…vore inte schysst mot alla snygga kvinnor över 40.
-Långt över. -Långt över 40.
Över 50 är också vackra.
-Ja. -Ja.
Så, vad säger du? Ska du med ikväll?
Ja, jag har inte min son, så det går bra.
Vad kul. Ska vi ses vid galleriet klockan 18?
-Ja. -Det står i mejlet.
-Vi ses där. -Hej då.
Vi har tur, den här förläggaren är bra.
Hoppas verkligen att de har hiss.
Jag tycker att så fort vi kommer in
så säger du att vi ska tona ner det existentiella och mörka.
Nej, jag vill faktiskt prata om det.
Jag tycker att det är det som gör boken speciell.
Hoppas de har en toalett. Jag hade ett hemskt samtal med Rebecca.
Vänta nu, är ni fortfarande…? Är ni tillsammans igen?
Hon är mitt livs kärlek.
Okej.
Först och främst…
…vill jag bara säga att jag älskar det existentiella tonläget.
Jättebra humor med självdistans. Det är unikt i en kokbok.
Jag håller med.
Och prosan, en kopp av det, två matskedar av det…
Det är därför jag inte bakar.
Matlagning är mycket mer intuitivt.
Du har placerat dig själv exakt mitt i den kulturella tidsandan.
En svårmodig kvinnlig kock med svart humor. Det är rätt i tiden.
Du kunde till och med bli mer absurd. Ännu mer åt Kafka-hållet.
Jag vet inte om kackerlackor passar med mat…
Camus-hållet, då?
Som den delen när hon föder en vaktel?
-Det tog jag bort. -Ja.
Vill nån ha en magsyretablett?
Nej, tack.
Glada, runda Jamie Olivers tid är förbi.
Gör mig bara en tjänst, och ta inte livet av dig.
Du måste göra reklam för den.
Imorgon ska vi fota. Vi har en jättebra fotograf bokad.
-Så bra. -Fantastiskt.
Jag gläder mig så!
-…på ett svårmodigt sätt. -Ta inte livet av dig.
Darien, det var inte vad vi talade om.
Jag översätter mattförsäljningar.
Jaså?
Så en matta är kanske inte en matta?
Det hoppas jag verkligen, för annars är det slöseri med tid.
Nej. Will och jag har det bra. Varför frågar du?
-Mamma, hej då! -Jag måste gå.
-Jag kommer och ger dig en puss, azizam. -Okej, vi ses på framsidan.
-Nu vill jag åka till Salton Sea. -Nej.
Ju fler som åker dit, desto mer dör sjön. Det är den onda cirkeln.
Okej, då åker jag inte dit.
Ska vi gå hem?
-Ja. -Okej.
-Jag kallar på en Uber. -Nej, vi kan väl promenera?
-Promenera? -Ja, promenera.
Är det inte lite skumt här?
Kom igen.
Okej, jag ska visa en sak. Är du beredd?
Är det okej?
Du kommer att känna…
…fullt beskydd. Eller hur?
-Du är konstig. -Ett steg, två steg…
-Tack för att du kom. -Ja, det var roligt.
Berätta om din bästa stund i livet hittills.
Herregud, det går ju inte.
När jag födde barn.
-Ja. -Okej.
-Det var helt otroligt. -Ja, det låter vackert.
-Ja, du kan ju inte göra det. -Nej.
Jag har inte ens någon historia som kan jämföra sig.
-Inget kommer nära. -Det är ju helheten.
-Ja. -Vilket vackert svar. Okej.
Vad jobbar du med?
Ibland jobbar jag för en kille från Schweiz
som älskar kinesiska möbler.
-Jaså? -Och vin.
Jag har lärt mig mycket av honom om…
…vad jag inte vill ha i livet. Alla prylar, saker, hus, familj…
Jag jobbar bara två, tre månader om året. Annars reser jag runt och föreläser.
Vad föreläser du om?
Jag har skrivit en bok.
Oj då, en bok.
Den heter Inget hem, ingen fara. Den handlar om minimalism.
-Var bor du? -Ingenstans och överallt.
Har du alltså inget hem?
Världen är mitt hem.
Är du hem…?
Du är hemlös.
-Justine. -Thomas?
-Tomaso. -Är du italienare?
In qui.
-Okej. -Justine, hej.
-Hej. -Ford, jag är Tomasos assistent.
Hej.
-Var det svårt att hitta hit? -Nej, inte alls.
Vill du ha något att dricka? Kaffe, vatten, te?
-Nej, det är bra. -Jag älskar ditt recept på cassoulet.
-Tack. -Jag säger till alla att du är här.
Drottningen är här, allesammans.
-Vad vackert det är. -Ja.
För känslan tänkte jag Saint-Tropez på 1970-talet.
-Det vackra gyllene ljuset. -Jag har aldrig varit där.
Jag är från Bretagne, och där är det alltid molnigt.
Det säger vi inte.
Jag tänkte David Hamilton med en känsla av "La Madrague".
Tog inte han livet av sig för att han hade våldfört sig på flickor?
-Vi glömmer honom. -Okej.
Virgin Suicides med en europeisk underton.
Tomaso, vet du att jag snart är 50?
-Jag vill inte veta det. -Okej.
Justine, jag ska ta hand om dig.
Men du måste lita på mig.
Du kommer att bli så vacker. Alla kommer att vilja laga din utsökta mat.
Du kommer att älska Diane, vår hårperson.
Hon är jättebra på löshår.
-Barn. Två barn. -Rekvisitabarn.
Rekvisitabarn. Jag har bara ett barn.
Ja, vi tänkte att ett barn skulle se ledsamt ut.
Oj, höns.
Ska jag laga mat åt dem eller tillaga dem?
Du lagar ju mat med färska ägg, och höns lägger…
-Ägg. -Ägg. Fantastiskt.
Tack.
Inga chips, Dawn, då får du finnar.
-Jag är hungrig. -Ta ett äpple.
Varför bryr du dig om min hy?
Du behöver inte ha ansiktet fullt av finnar.
Varför inte?
Sluta äta chips, Dawn.
Är det för att vi är sponsrade av Finn-Bort?
Sponsrade…
Du tänker alltid bara på pengar.
De 25 000 dollar vi får från Finn-Bort ska betala college för dig.
Okej?
Ja. Precis så.
Ja. Smek moroten.
Gör morötterna smutsigare.
Byt kamera.
Tack. Precis så. Ja.
Ta av glasögonen.
Det är inte… Okej.
Bara en… Okej.
Mer mot trädet. Mer.
Ja. Precis så.
Un, deux, trois. Säg "fromage".
Det räcker med barnen.
-Det här är Oscar, din älsklingshöna. -Oscar? Okej.
-Den bet mig. Den hackade. -Kan nån ge hönan nåt lugnande?
Fan.
Som en liten bebis. Så fint.
Men…
Ja. Kan du flytta honom lite så att vi kan se näbben?
Ja…
-Hönan ser död ut. -Vänta två minuter.
Hjärnan är så liten, så det går över fort.
Fan.
Han sket på mig.
Det räcker med hönan.
Hej, mamma är hemma.
Du kom tillbaka!
Mamma kommer alltid hem igen, vet du väl?
Okej, vad är det för underkläder?
Han kissade på sig.
-Jag kunde inte hålla mig. -Så dumt.
-Har du varit i Apple-butiken? -Ja, det har jag.
Kolla in det här, Oliver.
-Herregud, är det en Iphone 11 Pro Max? -Jag har väntat i en timme.
Jag ska ju åka till Amy.
-Du ser ut som en kakadua. -Mer som en kaka-dua. Fattar ni? Kaka-dua.
-Gud, är det en Iphone 11? -Mamma gav mig den.
-Varför fick du den? -Jag är favoritbarnet.
Nej. Ge tillbaka den. Herregud. Ni måste koncentrera er nu.
-Jag har en jättekul nyhet. -Ska vi flytta?
Vi ska starta ett eget Youtube-program.
-Va? -Ja.
Nu är vi vloggare.
Från och med nu är vi en vloggande familj.
-Ska vi bli som Familjen Sobie? -Precis.
-Herregud. -Du är…
Nej, mamma. Då ser ju alla hur vi bor. Mitt liv är över.
Jaså? Vi kan väl prata om det när programmet visas?
-Får jag sköta musiken? -Javisst.
Mamma, får jag göra roliga bus?
Ja, det får du. Vi gör det här som en familj.
Vi gör det tillsammans. Annars blir det inget program, Sarah.
Okej, men bara om jag får gå till frisören och vi skaffar en städerska.
Överenskommet.
-Ja. -Ja!
Vi måste hitta på ett namn. Nåt som låter bra.
Några idéer?
Nåt vi kan ha som varumärke senare, kanske.
-Bra tänkt. -Vad sägs om Obetalbart?
-Ja. Obetalbart. -Obetalbart.
-Det är bra. -Ja, det är bra.
-På Google. -Det är kort och bra.
-Den obetalbara familjen Horowitz? -Nej.
Bara Obetalbart.
Nej, jag kan inte ha den hatten. Förlåt. Du får säga det.
-Hej. -Får jag ha mina glas…?
-Jerry, var har du varit? -Förlåt. Ja.
-Jag ser ut som Lilla huset på prärien. -Du är snygg.
Snygg?
Va? Jerry.
Okej, jag tar av det här också, för det går inte.
Vad är det?
-Rebecca är med barn. -Va?
Hon känner fan knappt killen. Kolla här.
Kolla. Vad är det för typ som åker Harley på Instagram?
-Jag kan inte… -Det är Instagram.
Brottas han med en alligator?
Jag kan inte fatta att hon ska ha barn med den idioten.
Vi skulle ju gifta oss. Jag hade valt ring och allting.
-Jag var bara så uppe i restaurangen… -Jag vet.
-Restaurangen har pressat oss privat. -Justine, vi måste sluta med det där.
Vi måste sluta hamna på det privata planet.
Det här är en professionell relation.
Hör här, PR-damen hälsade
att hon är orolig för att bilderna ska bli som den där fotografens…
Hon som fotar missfoster och siamesiska tvillingar…
-Diane Arbus. -Ja, det är hon orolig för.
-Tycker de att jag är ett missfoster? -Nej.
De vill bara ha fotografier som är olika texten.
Lätt och fräscht och så. Ja.
Justine, du måste till kostymören. Tomaso gick med på att byta.
-Okej. -Du är jättefin.
Du är jättesnygg.
Siri, önskar du att du hade en penis?
Vad sjutton?
Siri, önskar du att du hade en penis?
Jag vet inte vad du menar med "Siri, önskar du att du hade en penis"?
Ska jag söka på nätet?
Varför har du ingen kropp? Är du inte ensam? Har du några vänner?
Ut med hjärnan.
Ja, vad fint.
Upp med ena knäet.
Ja. Kaffe.
Okej. Vem älskar inte Flore?
När Rebecca och jag var i Paris skulle vi ha gått på Flore,
men vi stannade på hotellrummet och älskade.
Mina tjejer älskar Paris.
Sen åkte vi till Venedig,
och stannade på hotellrummet och älskade hela dagarna.
Gudomligt.
Nu ska hon ha barn med en annan.
-Jag är verkligen ledsen. -Det är ingen fara.
Justine, se ut genom fönstret och smutta på latten.
Bjud in dina läsare att upptäcka dig.
Ja.
Visa lite av trosorna?
Hör här nu, jag är ju halvnaken.
Ursäkta, men det är inte så feministiskt.
Men det är väl fräscht, förmodar jag.
Ja.
Väldigt fräscht.
Då var vi klara.
-Är det klart? -Då var vi klara.
Okej. Är du säker?
Dög det?
Jag brukar inte göra det här men jag ska göra det för din skull. Kom.
Mina ben.
Vi tar den magiska pennan.
Från det, till det.
Genialt, Tomaso.
Från det, till det.
-Lysande, Tomaso. -Okej, vad fint.
-Tomaso, vad bra. -Det är omslaget.
-Så mycket bättre. -Snyggt.
Men…
Det är inte…
-Gör det igen. -Igen?
Undertexter: Sara Palmer