EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Du, följ med på festen. Det blir roligt.
-Jag vet inte. -Anne?
Anne, hör du mig?
Anne? Fan, ingen täckning.
De här jävla skitkullarna.
Ut till lastbilarna nu.
Nu.
-Häng inte bara där. Kom igen. -Hej.
Hejsan.
Hej, Dan heter jag. Jag jobbar med Hunter.
Hej. Jag heter Ell, jag jobbar med Justine.
Snygg t-shirt. Robert Plant är min idol.
Jag menar Robert…
Ja. Min tjej är inköpare på Ron Herman i Japan.
-Vad coolt. -Ja.
Hunter är taggad för ikväll, men festen stannar väl ute? Med tanke på hans konst.
Ja, inga problem. Vi har ett fint marockanskt tält med filtar och så.
-Kanon. -Det fixar vi. Regnar det löser vi det.
-Okej. Tack. -Dan, här kommer El Jefe.
Vi får snackas vid senare, okej?
-Okej, visst. -Jag är här hela kvällen.
Justine, var har du varit?
-Vad menar du? -De väntar på dig i köket. Alla.
Vad snackar du om? Jag är kocken, jag sköljer inte sallad.
-Jag vet det. -Okej.
-Vad är det? -En klänning att ha sen.
Skulle vi ha med oss ett ombyte?
Jag vet inte. Jag tänkte kanske gå på festen.
-Jag har inget med mig. -Har du sett Jerry?
-Nej, jag vågar inte. -Tror du att han äter upp dig?
-Vad äcklig du är. Varför…? -Du kan intet undvika honom hela kvällen.
-Det ska jag inte. -Var modig nu.
Gå nu.
-Hej. -Hej.
Ja, hej. Jag hör väldigt mycket "nej"
när jag vill höra "ja". Jag kan inte… Nej. Ja.
-Det här är jätteviktigt, vänta… -Ja.
-Förlåt. Det bröts. -Vi behöver inte…
Hur länge har vi känt varandra? Jag skulle ju skaffa nåt åt dig.
-Jag vet. -Det betalar bra.
Ja, tack, Jerry.
-Det är jättesnällt, tack. -Fick du mejlet om försäljarlistan?
Ja, jag fixar det. Var det något mer?
Nej, du sköter leveranserna. Det här är din domän.
-Ska jag stanna här ute hela kvällen? -Ja.
Okej, jag…
Oj, det är ett riktigt samtal. Det är fiskstället.
Hej, det är Ell Horowitz. Ja?
Ja, jag skulle bekräfta en leverans till 8412 Hither Place kl. 16.00.
Köket behöver fisken senast 16.00… Hör du mig?
Det är så dålig täckning.
AVSNITT 8 FESTEN
Du, jag är faktiskt lite bekymrad över vår…
-Yasmin? -Hej då.
-Hej, älskling. -Hej. Vad sysslar du med?
Maria säger att du har suttit här i flera timmar. Mår du bra?
Jag mår bra, jag bara…
Jag har gått igenom… Gud, vad många klänningar.
-Jag använder dem ju aldrig längre, så… -Vem pratade du med?
Du hörde mig prata med mig själv
om hur många klänningar jag har. Det är hemskt.
Vissa av mammorna på skolan ska köra ner till gränsen.
Jag tänkte att jag kunde skänka några.
-Varför satt du på huk? -Kolla på alla mina skor. Det är fånigt.
När såg du mig i de här senast?
Jag ska bara sortera ut lite grejer så kommer jag om en liten stund.
Jaha, okej.
-Okej, jag älskar dig. -Jag älskar dig.
Ställ de här tornen på hörnet och fyll dem med kanapéer, fyra per fat.
-Och fyra jämna tallrikshögar, okej? -Ska bli.
Jag ville bara säga vad roligt det ska bli
att laga den här utsökta måltiden tillsammans.
Marockansk mat var en viktig del av min barndom.
Och ikväll är…dofterna helt otroliga.
Ursäkta mig.
Jag är bara så glad att få jobba med er.
-Då sätter vi igång. -Oui, chef. Nu kör vi, allihopa.
-Är allt som det ska? -Ja, absolut.
Jag försöker bara se när fisken kommer.
-Är fisken inte här? -Jag ska undersöka saken.
Okej, jag kommer att göra en Vatel om fisken inte kommer snart.
Jag fixar det här. Oroa dig inte, vi är i god tid.
Håll dig lugn.
Jag är jättelugn.
Kul fakta: Vatel var faktiskt Ludvig II:s hovmästare, inte hans kock.
Många tror att han var kock
och tog livet av sig för att fisken kom sent.
Det visste inte ens jag som är fransk.
Lite mer ras el hanout.
Enda orsaken till att jag nånsin är på andra sidan av 405:an är Justines mat.
Det är den enda orsaken.
Jag visste att ni inte gjorde privat catering,
men jag tänkte: Varför inte fråga?
-Vi är så glada för det, Hunter. -Tack.
Som Justines allra bästa vän… Det var jag som förde samman henne och Jerry.
Det har varit fint att se att folk älskar hennes mat.
Hon klippte av min tredje navelsträng.
-Jösses. Din tredje navelsträng. -Ja.
Hur många barn har du?
-Jag har tre. De är monster allihop. -Oj.
Vill du se en sak?
-Kolla här. -Okej.
Det är jätteroligt. Det tar bara en minut.
Sluta, du får honom att pissa överallt.
Jag vill det, så att du kan slicka upp det.
Han är jättekul.
Ja, han är som en gullig doktor Jekyll och mr Hyde.
Det är grymt att låta en senil hund leva.
-Vem är det? -Han är bara efterbliven.
-Det är Sarah, min trettonåring. -Oj, okej.
Ingen tror på att hon är min dotter. Det var så lustigt.
En gång i en leksaksaffär sa hon att jag hade kidnappat henne
för att hon inte fick semester-Barbie.
Vi satt i fem timmar hos polisen innan hon till slut sa "mamma".
Jag tänkte: "Du blir världens härskare."
-Hon låter svår att tas med. -Det är hon.
Oj, ursäkta, jag har fått ett sms.
-Okej. -Men… Jättekul.
-Vi ses. Det är bra. -Okej. Hej då, Hunter.
-Hej, Jesus. -Hej, fröken Anne.
Herr Sebastian.
Hej, Jesus.
Okej, så du lämnar honom i skolan imorgon klockan 8.30.
Ja.
Det är nog mycket trafik, så se till att ni åker i tid.
Vi åker i tid och köper en donut. Det låter bra, kompis?
Kanske det.
Vad ska ni göra för roligt idag, då?
Först ska vi gå på Bottega Louie.
Där ska vi äta blåbärspannkakor med grädde och strössel
och en jordgubbs- och bananmilkshake!
Det låter gott.
Sen ska vi gå på insektsutställning på naturhistoriska museet.
Oj, då kanske ni får se tarantellorna.
Du, kompis. Jag har ju sagt att man inte får ha djur här i huset.
Jag var tvungen att ta med honom. Han vill inte sova ensam. Snälla, pappa.
Okej, bara den här gången.
-Okej, jag ska hämta vatten åt honom. -Det blir bra.
Det kanske är dags att… Gaga, eller?
Vilken bra idé. Vi krossar hans hjärta igen.
-Jag skojade. -Det var inte roligt.
Du, kan du sätta in mer pengar på vårt gemensamma konto?
Det var dyrare att flytta än jag trodde.
-Absolut. -Okej.
-Jag visade Gaga var han ska sova. -Vi får gå, för vi har så mycket att göra.
Okej.
Hej då.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
-Jag saknar dig redan. -Och jag dig.
-Okej. -Hej då.
Hej då.
Ring om ni behöver mig. Jag har mobilen på hela tiden.
Okej.
Du kommer ha så kul med pappa idag.
Jösses.
Var det Anne?
-Adam? -Ja.
Får jag slå mig ner?
Det är klart.
Vad galet.
Är du en sån där vågjägare?
Jag kommer inte närmre det överjordiska.
Jag tror inte på Gud.
Men när jag tar mig tid att se på havet…
…blir jag medveten om att jag är här.
Om att jag sitter på den här specifika platsen i världen.
Att jag är del av ett större universum…
…och att världen snurrar och snurrar.
Jag vet inte. Det är liksom vackert och vemodigt på samma gång.
På japanska finns ett ord för det: yūgen.
Det är det djupa, mystiska i universums skönhet
och den vemodiga skönheten i mänskligt lidande.
Yūgen.
Det är bara på japanska som man kan uttrycka den där inre dubbelheten.
Den finns inom oss alla.
Coolt.
Det här räcker för mig.
Åh, nej.
Vad har hänt?
Det är min son.
Han skulle sova hos sin pappa i natt för första gången, men han vill hem.
Stackaren. Jag kanske borde hämta honom.
Du är mamma. Jag fattar.
Jag ska till Napa och jobba lite i veckan, men vi kan väl höras när jag är tillbaka?
-Ska vi det? -Ja, jättegärna.
-Okej, hoppas det går bra. -Tack.
-Det var kul att se dig. -Detsamma.
Jag fattar inte.
Älskling!
Will, smyg inte på mig så där.
-Speciellt inte när jag skriver. -Ursäkta.
Det känns som om du spionerar på mig.
Inte spionerar, alltså, men som att du övervakar allt jag gör.
Tyckte du bättre om när jag var helt besatt av Orion?
Jag vill inte bråka nu.
Ursäkta, Yasmin.
Nej, det är jag som ska be om ursäkt.
Jag har slösat bort morgonen på vilka klänningar jag ska ge bort.
Nu skäms jag för att jag inte har jobbat.
Jag har nog skrivkramp.
Jag tror att jag slutar nu och försöker igen imorgon.
Nej, det är det här du ska pressa dig igenom.
Du kommer att hitta något jättebra.
Jag åker och hämtar Orion.
-Har du inget emot det? -Nej.
-Tack, jag älskar dig. -Jag älskar dig mer.
-Den här poolen? -Nej, det var den andra.
-Hade du två pooler? -Ja, vi hade två.
-Du låter som en man med två pooler. -Här kommer kvällens stjärna.
-Vi lovordade just dig. -Evan, var har du varit?
Justine, det här är vår värd Hunter.
-Jag älskar er mat, madame. -Han talar franska flytande.
Du smickrar mig.
Tack för att jag får använda ert underbara kök.
Det finns vissa rätter som bara kan lagas på plats.
Visst. Ja, ja.
Får jag prata med dem lite?
Två sekunder, tack.
-Vi ses. -Vi ses.
-Var är min fisk? -Ell sköter alla leveranser.
-Nej, du sköter ju matleveranserna. -Inte idag.
-Vi ville ju ha ett jobb åt henne. -Inte nåt som påverkar mitt kök.
-Hon vet inget om tiderna och maten… -Hon har ju varit servitris.
Jerry, hon vet ingenting. Tyvärr.
Förresten, håll ett öga på tjejen som jobbar med dem.
Hon är okej, men hon kan inte gå runt och visa filmer på sina barn.
-Pratkvarn. -Herregud.
-Ja. -Så är det.
Vilket problem.
Om fisken inte kommer
måste jag göra något slags linsgryta till fisketarianen…
Vegetarianen… eller jag-äter-inte-kött-ianen.
-Jag ska leta upp henne. -Nej, då fastnar du i småpratet på vägen.
Jag hämtar henne. Du går och lagar court bouillon.
Hon menade "pescetarian".
-Hon klarar inte stress så bra. -Nej, det är svårt.
Ell. Tack.
Vad är det? Är han för ung?
-Var är min fisk? -De sa att den skulle komma kl. 16.
-Då ljög de. Hitta fisken åt mig. -Jag ska. Titta inte på mig så där.
Du skräms med dina ögon. Håll mitt glas så går jag och ringer.
Hej, jag ringer om leveransen till 8412 Hither Place.
Jag talade med någon för två timmar sedan som lovade att…
Helvete.
Hej, det är jag igen. Det är så dålig täckning här.
-Jag är uppe i kullarna. -Ursäkta, var ska tältet stå?
Två minuter.
Jag måste nog försöka koppla upp mig på husets wifi.
Ni får mejla mig på ellhell@yahoo.com.
-Ursäkta. -Hör du…?
Inte nu. Jag pratar i telefon.
Ursäkta mig. Hunter väntar på mig.
Hej. Caroline Burton. Jag har svarat på inbjudan.
-Du står inte på listan. -Det är inte möjligt.
Brett. Hej.
Caroline…
-Från Coffee Bean på Sunset. -Hej, snygging.
-Är ni här tillsammans? -Man kan ju drömma.
Vi ses där inne.
Ni får ta ett steg åt sidan.
Hej, Will. Ursäkta att jag tränger mig på. Yasmin svarar inte. Är hon här?
Ja, kom in. Hon är på övervåningen.
Hon har hörlurar på sig, så knacka högt.
Okej.
Jag har läst att 65 procent av alla tonårskillar
tycker att pubeshår är äckligt.
-Är det sant? -Ja.
De kallar kvinnor med hår på musen gorillor.
-Ja. -Fy, vad hemskt.
Vi måste skydda våra pojkar
från att få hjärnan förstörd av porrindustrin.
-Jag måste ta det. -Okej.
Hej, mamma.
Nej, det har jag inte.
Okej, visst. Hej då.
-Mår du bra, gumman? -Ja då.
Vad har hänt?
-Får jag fråga en sak? -Det är klart.
-Lova att svara ärligt. -Ja, men då får du inte bli sur.
-Det ska jag inte. -Okej.
Ska jag sluta ta emot pengar från mamma?
Hon ger dig ju pengarna, du tar dem inte. Vad skulle du göra annars, Anne?
Hon köpte ditt hus. Du skulle bli hemlös, jag menar "utan bostad".
Det handlar inte bara om dig, Anne. Många förlitar sig på dig.
George kommer aldrig att skaffa jobb.
-Och? -Sen har du Gretchen.
Lupes barnbarn är väl den första i sin familj som läser vidare?
-Det är din förtjänst. -Ja.
Du kan ju inte flytta nu. Du har ju precis anlagt poolen.
Hon ville anlägga poolen.
Jag ville inte ens ha den, och nu ger hon mig skuldkänslor.
Som ringen hon gav mig på 40-årsdagen.
-Ja. -Hon ville ha tillbaka den.
För att jag hade smutsiga naglar. Det var som att ge en gris kaviar.
-Herregud, gumman. -Ja.
Jag bryr mig inte ens om prylar.
När jag läste första året på college bodde jag i en husbil ett helt år.
Vi kissade i burkar.
-Va? -Det är sant.
Herregud.
Jag förstår dig, Anne, men mitt första år
läste jag marxism med Rupert Murdochs son.
Han var alltid så snuskig. Han hade smutsigt hår…
Han såg knappt ut att ha råd med en kopp kaffe.
Och nu bor han i ett hus för 150 miljoner i Bel Air.
Alla låtsas att de är någon annan under collegetiden, Anne.
Det är det man gör då.
-Jag vet inte ens vem jag vill vara. -Ja.
Ibland känns det som om vi alla sörjer personen vi hoppades att vi skulle bli.
Jag vet inte.
-Jag lovade Justine att gå på festen. -Just det.
Oj, har du bytt upp dig till snacks med choklad?
-De är supermilda. -Nej.
Anne.
-Nej. -Du behöver nog lite.
Jo, vi måste nog gå på festen och låtsas vara dem vi låtsades vara på college.
Okej, jag gör det. Herregud!
-Hur lång tid tar det? -Jag vet inte.
Kan jag få gå på toa i alla fall?
Ska jag kissa här?
Okej, jag ville inte behöva göra det här, men jag vill be att få ditt namn.
-Hunter och jag är så här. -Allihopa!
Nu kommer fiskbilen. Alla måste flytta sig.
-Nu? -Ja, nu.
Madonna kommer snart. De kan inte köra upp till huset nu.
Okej.
-Stanius bostad? Vi har en fiskleverans. -Va?
Ni har fem minuter på er att ta fisken upp dit.
-Till fots? -Nej, på en kamel.
-Vad är det där för attityd? -Leveransen var till 8412 Hither Place.
Det ligger i Sherman Oaks. Det här är Hither Lane.
Fem minuter. De svängde just in på Mulholland.
Snälla. Jag är ensamstående mamma. Snälla, ta fisken till köket.
Oroa dig inte, Dan. Vi är borta om två minuter.
-Kom igen nu. -Behöver ni hjälp?
-Ja, hur många kan du bära? -Hur många finns det?
Ge henne en till.
Kom igen.
-Ser du vart du går? -Ja då.
Okej, kom.
Mina damer och herrar, le poisson.
-Herregud. -Hoppas det inte är le poison.
-Nu är det bråttom. -Värm upp buljongen. Alla på fisken nu.
-Jag kan hjälpa till. Baklavan är klar. -Tack, Fred.
Fisken måste fileas. Det får inte finnas ett enda ben i fisken.
Oui chef. Jobba, allihopa.
-Har ni sett en ung dam i röd klänning? -Vad har hänt?
En oinbjuden gäst bara. I röd klänning, strax över 20.
-Du. -Nej.
-Följ med mig. -Det här sköter jag.
-Hon är inte med på listan. -Nej.
Tack, men det här är min domän. Jag sköter det.
-Hej. -Hej.
-Är det bra med dig? -Ja.
-Vill du ha nåt att dricka? -Gärna champagne.
Ja, okej.
-Får jag kissa först? -Ja.
-Jag har hållit mig i en timme. -Det är oacceptabelt.
-Kom ska jag visa dig till toaletten. -Tack.
Vi borde anmäla honom. De måste ta ansvar för sina chaufförer.
Det här var en jättedålig idé.
-Anne, jag känner ingenting. -Ta det lugnt, det kommer.
Okej, jag känner kanske lite, för jag ser en hallucination av Madonna.
-Det är Madonna. -Wow.
-Kolla vilken ung kille hon har. -Herregud.
Undrar om han kallar henne gorilla.
Ni kom!
-Tack för att ni kom! -Hej.
-Jag är så stressad. -Vilken bra dj.
-Ja. -Underbart.
Ja.
Jag kan inte sluta röra mig i takt. Jag vet inte om det är normalt.
Jag dansar, antar jag. Jag dansar.
-Jag dansar. -Vad är det med er?
Okej, vi ses senare då. Ha det så kul.
-Hej då. Leta upp mig sen. -Okej.
Det här är som en vätska.
Nej, inga foton.
-Tack. -Chilla.
Sluta säga åt mig att chilla.
Du är den enda jag vet som blir sur av svampar.
-Är det vad jag tror att det är? -Det kommer en störtskur.
Ingen mat lämnar köket innan vi säger till.
-Säg att jag inbillar mig. -Det gick fort. Ännu en vän i nöd, Jerry?
-Okej. -Han borde starta en stiftelse.
-Ell. -Ja?
Ell, vi måste flytta in maten i tältet.
-Tältet? -Ja.
-Tältet. Kära nån, tältet. -Det stod överst på listan.
-Trettio procents regnchans. -Jag har adhd, Jerry. Förlåt.
-Säger du det nu? -Ta skydd, allihopa!
-Inget tält! -Ell har adhd. Vad ska vi hitta på?
-Vad kallade du henne? -Va?
"Hitta" sa jag!
-Jag älskar dig. -Du.
-Du älskar inte henne, du är sjuk. -Caroline, vänta!
Min mat!
Spelet är över. Nu har jag dig.
Jag också.
Ta mig nu så åker du i finkan.
Allihopa!
Couscous-regnfest!
Ja! Couscous-regnfest, allihopa!
Couscous-regnfest.
Birdie nam nam. Tillbaka till Peter Sellers!
Herregud, får jag din väska lite?
Jag är så blöt.
Fan, vad kallt det är. Anne, du måste ge dig hän.
Vänta på mig!
Vad gör ni här?
Vi har varit här jättelänge. Vilken fest!
-Det är skönt, kom i. -Kom.
Vi måste hoppa i.
Undertexter: Sara Palmer