‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Hubert și Elodie ajung în jumătate de oră.
‎- Ne-ai făcut ceva bun? ‎- Uite…
‎Antipasti Rosso et verde e mozzarella. ‎Și risotto…
‎- Ai făcut mâncare italiană? ‎- Da.
‎De ce italiană?
‎Mi-ai spus că le place.
‎Nu ți-am spus că le place,
‎ci că nevesti-sii ‎i-a mâncat un italian păsărica.
‎- Doamne! ‎- Era să le distrugă relația.
‎Abia și-au revenit. ‎Nu m-asculți niciodată!
‎M-am încurcat în „mâncat” și „italian”.
‎Ei bine…
‎Mamă, pot să iau o înghețată?
‎Sigur, scumpule. La ce te uiți?
‎Mă uit la un documentar ‎despre John și Yoko.
‎Nu era așa de rea.
‎L-a inspirat să compună „Imagine”.
‎E foarte interesant.
‎- Îl urmăresc și cu tine dacă vrei. ‎- Mi-ar plăcea.
‎Mersi, ‎maman!
‎„Mersi, ‎maman!”
‎Trebuie să ne străduim cu franceza.
‎Nu l-ai vrut la liceul francez, ‎că e strict, iar acum avem un american.
‎Știu. Ce vrei să spun? Am greșit.
‎Nu-l putem muta de la școală.
‎Știe despre drepturile transsexualilor, ‎dar nu și înmulțirea.
‎Nu-i problemă, o învață într-a 12-a.
‎Nu servești mâncare italiană la cină.
‎Găsește altceva!
‎Jur, Hubert își pierde cumpătul ‎și când vede o pizzerie.
‎EPISODUL AL DOILEA ‎TRĂIASCĂ ITALIA
‎Bine, le spunem din start
‎că bona pleacă la 20:00 ‎și stăm doar să bem ceva.
‎Știi că nu-mi place să mint, ‎dar asta e situația.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Ce faci? ‎- Bine. Bună!
‎- Bună! ‎- Salut, omule!
‎Mulțumesc! Chianti…
‎Nu trebuia.
‎Intrați! Ați ajuns devreme. ‎Justine e la bucătărie.
‎Stăm doar să bem ceva.
‎Da. Din păcate, bona a avut o problemă și…
‎- Da. ‎- Ce păcat!
‎Abia aștept să-l cunoști ‎pe vechiul meu prieten din Paris.
‎- Grozav. ‎- Da.
‎- O pun în bucătărie. ‎- Yasmin, arăți bine.
‎- Mersi! ‎- Am auzit că nu stați.
‎- Doar bem ceva. ‎- Bună!
‎A fost o problemă cu bona, ‎dar miroase bine aici.
‎- Vă dau la pachet. ‎- Bine.
‎- Dumnezeule! ‎- Da.
‎A spus că e o experiență trupească,
‎fără viziuni,
‎și că jumătate de pătrat…
‎te droghează puțin.
‎- Începe petrecerea. ‎- Te rog!
‎- Bună! ‎- Salut!
‎Ați venit devreme. Impresionant. ‎Ador americanii.
‎- Suntem în LA, totul se termină la 22:00. ‎- Da.
‎Bună!
‎- Chianti pentru tine. ‎- Nu trebuia.
‎Îți place italiana mea?
‎Bună!
‎Sunt tare fericită.
‎Mă bucur că ați venit.
‎Nu, nu din 2009, pe bune.
‎Vreau să vă arăt ceva. Veniți!
‎- Bine, pa! ‎- Pa!
‎Vino!
‎Hai să bem ceva!
‎Ascultați!
‎Mâncarea din seara asta ‎e corsicano-franceză.
‎- Nu e italiană, bine? ‎- De ce?
‎E prea mult de explicat. Lăsați-o așa!
‎Ești foarte secretoasă în seara asta.
‎Ce se întâmplă?
‎E italiană.
‎Nu e mare lucru, dar spune-i lui George.
‎Da? Și lui Will.
‎Nu e italiană.
‎Toate minciunelele astea mă stresează.
‎Corsicano-franceză.
‎- Dă-te cu ruj roșu! ‎- Nu pot, trebuie…
‎Are dreptate. Îți stă bine cu ruj. ‎Dă-ți! Merită.
‎- Bine, da. ‎- Folosește… Da.
‎Nu mă întreba de ce, dar Justine ‎vrea să spunem că cina nu e italiană.
‎Da, dar nu vom sta la cină,
‎așa că e irelevant.
‎- Da. ‎- Bine?
‎- Bona noastră are o urgență. ‎- Exact. Bona.
‎Nu mai e italiană. E corsicană.
‎Ai muzica franceză?
‎Da, am un play-list francez grozav.
‎Bună! Mă bucur să vă văd.
‎Intrați…
‎Oameni buni, ‎el e prietenul meu, Hubert Dushan,
‎și minunata lui soție, Elodie Couturier. ‎Ei sunt Anne și George.
‎- Bună! ‎- Încântat!
‎- Yasmin. ‎- Bună!
‎Voiam de mult să vă fac cunoștință.
‎Prietenii mei tocilari.
‎William. În sfârșit, ne cunoaștem. ‎Sunt un mare admirator.
‎Stai, ai zis că e Hubert Dushan?
‎Da.
‎Hubert Dushan de la Epic Tech?
‎- Exact. ‎- Da.
‎Martin, de ce ai ascuns așa ceva?
‎Ce am ascuns?
‎Nimic, dar nu mi-ai spus ‎că Hubert Dushan e prietenul tău.
‎I-am spus lui Justine, ‎dar o fi uitat să-i spună lui Yasmin.
‎Ba nu, i-am spus.
‎Yasmin, ți-am spus despre Hubert, nu?
‎Bine. Da, îmi pare rău! Am uitat complet.
‎Mereu uit numele străine.
‎- Nu e mare lucru. E minunat, nu? ‎- Da.
‎Bine, intrați!
‎Bună! Sunt soția lui, Justine.
‎Bun venit în America!
‎- Ce mai e din ea. ‎- Mersi!
‎Luați loc!
‎Vino, ia loc aici!
‎Ați văzut ce casă ‎își construiește familia McMansion?
‎- Adaugă valoare casei tale. ‎- Serios?
‎Pe bune. Da. ‎Trebuia să ne mutăm în Mar Vista.
‎- Da. ‎- Casa noastră valorează acum…
‎cu 10% mai puțin decât am dat pe ea.
‎Avem o problemă cu boschetarii…
‎- Cu cei fără adăpost, în Venice. ‎- Da.
‎- Mai degrabă o invazie, sincer. ‎- Scumpule, nu poți…
‎Asta e realitatea.
‎Da, îl mai știi pe tipul ăla?
‎Într-o dimineață, ‎s-a căcat în nisipul copiilor.
‎I-am spus lui Orion ‎că a fost o pisică mare.
‎Nu trebuia. Tocmai asta e problema.
‎- Oamenii nu fac caca în nisip. ‎- I-ai distorsionat realitatea.
‎Pisicile fac în nisip.
‎Fiul nostru era ‎într-o perioadă creativă la Montessori.
‎- Am spălat… ‎- A fost nasol.
‎- …rahatul de pe pereți. ‎- El.
‎- Eu… ‎- În fine.
‎Important e că e grav.
‎- Înțelegeți? ‎- Da.
‎Societatea noastră ‎îi exclude pe oamenii ăștia.
‎Așa e și în Franța?
‎Da. Mai ales la Paris,
‎dar nu afectează imobiliarele.
‎Nu ne gândim la asta astfel.
‎Da.
‎În Paris, orice s-ar întâmpla, ‎prețurile explodează.
‎Când am cumpărat casa acum 15 ani, ‎în Mar Vista, nimănui nu-i plăcea aici.
‎Ați cumpărat casa acum 15 ani?
‎Da.
‎Când v-ați cunoscut?
‎- Acum… ‎- Vreo 13 ani.
‎Da, acum 13 ani.
‎Și am rămas însărcinată imediat, ‎după trei luni…
‎Îmi place când vorbesc în franceză.
‎Zici că e sunet de xilofon, nu?
‎Am vin roșu sau alb.
‎Ție îți place tequila cu limetă, nu?
‎- Vrei tequila? ‎- Două shoturi.
‎- Vin? ‎- Roșu.
‎- Și eu tot roșu.
‎Mă simt ciudat când o spun.
‎Vinul roșu merge cu mâncarea corsicană.
‎Cina e corsicană.
‎- N-am mai mâncat mâncare corsicană. ‎- E delicioasă.
‎Figatelle.
‎Da.
‎E foarte talentată.
‎Cum ai transformat criptologia în poezie?
‎Ți-am citit codurile ‎și mi-am zis că ești un artist.
‎Înseamnă mult venind ‎de la tine. Mulțumesc!
‎- Martin, ești bine? ‎- Da, sunt,
‎dar ai vorbit de parcă era casa ta ‎și eu m-am insinuat aici.
‎N-am vrut să spun asta. Spuneam că…
‎Mereu mă faci să par ‎că trăiesc pe spatele tău.
‎Nu face asta în fața lui Albert, ‎e oribil să mă umilești în fața lui.
‎Cum sunt? Nu mai arată a aperitiv.
‎Nu știu, arată dezgustător, dar asta e. ‎O să fie bine. O să treacă.
‎Bravo, scumpo! Bravo!
‎Mă ocup eu de vin.
‎Ia vinul, e pe măsuță.
‎- Acolo. ‎- Da.
‎Îți spun mai multe când vom avea timp.
‎Da.
‎Prefer să nu mă tot mut, dar e imposibil.
‎- Scuză-mă! Mă întorc imediat. ‎- Sigur.
‎- Putem vorbi o clipă? ‎- Da.
‎Scuze!
‎Chiar trebuie să plecăm. ‎Trebuie să mergem.
‎Acum vreau să mai stăm,
‎pentru că aflu informații ‎la prima mână despre Europa.
‎Nu putem. Am zis că stăm ‎să bem ceva, trebuie să mergem.
‎Dar nu trebuie să plecăm amândoi, nu?
‎Adică vrei să rămâi, ‎iar eu să merg acasă și să stau cu Orion?
‎Da, dar nu mergi acasă la Orion. ‎Te duci la petrecere.
‎Toți vor crede că sunt o casnică din '50
‎și mă trimiți să am grijă de copil.
‎Nimeni nu va gândi la nimic. E o nebunie.
‎E petrecerea ta. ‎Tu ai zis că-ți prinde bine.
‎Ai zis că-ți faci relații, nu?
‎Ar trebui să mergi la petrecere.
‎Doamne, nu pot! Sunt partenera ta.
‎Și știi că voi fi singura fără.
‎E un tip de culoare…
‎Doamne, e indian! Nu pot…
‎Bine, în fine.
‎Spune-le că sunt bolnav!
‎Știi că nu-mi place să mint. Nu pot.
‎Trebuie să plec, dragilor.
‎Pleci.
‎Simt că mă prinde răceala. E cam…
‎Ai spus că bona are o problemă, nu?
‎Da, și asta…
‎- Plecați amândoi, nu? ‎- Eu rămân.
‎Will o să rămână și-o să se distreze.
‎Mă duc să-i dau liber bonei.
‎- Bine. ‎- Îmi pare rău!
‎- Bine. ‎- Distracție plăcută!
‎Da, mulțumesc!
‎La revedere! ‎Au revoir!‎ Pa, scumpule!
‎Ne așezăm să mâncăm?
‎Nu, n-a venit Ell.
‎Întârzie mereu, ce vrei să spun?
‎Am spus că începem la șase ‎și mâncăm la șapte.
‎Bine.
‎Avem legume la grătar și apoi…
‎Bună! Scuze de întârziere!
‎Kai a făcut o criză și s-a agățat de mine:
‎„Mami, nu pleca!”
‎- Nu-i nimic. ‎- Scuze!
‎Salutare!
‎Suntem francezi.
‎Scuze de întârziere!
‎Sper că e OK, am invitat-o pe Joan.
‎Era deprimată. ‎A avut o întâlnire de groază.
‎Vreau să mă asigur că nu ai copii.
‎O să mint despre porcăriile astea. ‎Urăsc bagajul.
‎Acum ești prea bătrână ‎să faci copil, e un plus.
‎Și îți place baseballul.
‎E prima mea pretenție de la o tipă.
‎N-am spus niciodată ‎că-mi place baseballul.
‎Arta modernă, dar nu… ‎Probabil că vorbești de altcineva.
‎Arăți mult mai în vârstă ‎decât în poze, știi?
‎Nu așa e la toți?
‎Știi tu. Da.
‎Dar vin cu daruri.
‎Brioșe frumoase în culorile Italiei.
‎Am înțeles. Nu trebuia.
‎Sunt mai gustoase decât par.
‎Mulțumesc, Ell!
‎N-am făcut nimic. ‎Îngerașii mei le-au făcut. Bună!
‎- Ell, Elodie și Hubert. ‎- Eu sunt Ell.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Ell e profesoară pentru copii cu re…
‎- Cu dificultăți. ‎- De învățare.
‎Învață copii cu dizabilități…
‎- Da. ‎- Fac prăjituri, diverse.
‎- La Pizza del Mamma! ‎- Nu e pizza. E mâncare corsicană.
‎Cum se numește?
‎Fougasse.
‎Cu trufe și brânză de capră din Corsica.
‎Îmi place.
‎Cum v-ați cunoscut?
‎Am cunoscut-o pe Elle ‎când eram chelnerițe la o cafenea.
‎- Formosa. ‎- Formosa.
‎E emblematică pentru LA.
‎Ne-am împrietenit imediat. Instantaneu.
‎- La cataramă. ‎- Și după facultate?
‎Stagiatură la prietena ta, Greta, ‎la firma ei de design.
‎Apoi am cunoscut-o pe Yasmin, ‎soția lui Will.
‎În '99 am făcut un revelion de pomină…
‎- La Chateau. ‎- Da.
‎Anul 2000, mileniul.
‎Tocmai se mutase în LA, am fost colege. ‎Era deprimată, nu știa pe nimeni.
‎I-am zis să vină la petrecere ‎să-mi cunoască prietenii.
‎A fost deprimată toată noaptea.
‎Am ratat Anul Nou, dar ne-am simțit bine. ‎Ne-am distrat grozav.
‎Sună distractiv.
‎Pot să povestesc despre Justine?
‎- Da. ‎- Bine, deci…
‎- Nu, stai! ‎- Justine… Nu!
‎Justin și-o trăsese cu unul. ‎O curvă masculină. Îl chema…
‎- David. Da. ‎- David.
‎- Nu și-au tras-o. I-a supt-o. ‎- Justine.
‎Da, sigur.
‎Erau anii '90, cu SIDA în floare.
‎Justine era disperată ‎fiindcă își făcuse igienizare.
‎Îmi sângerau gingiile și eram îngrijorată.
‎Vine la mine… Pot continua?
‎…în miezul nopții, plângând.
‎Aveam un studio în Miracle Mile, ‎era al vărului lui Cecile B. DeMille.
‎- Super! ‎- Tare.
‎Foarte frumos.
‎Ea suna obsesiv la toate ‎numerele de asistență SIDA din țară.
‎Întreba același lucru.
‎„Pot să iau SIDA de la sex oral?”
‎Abia i-o supsese,
‎dar era convinsă că avea simptome de SIDA.
‎Nu chiar…
‎Apoi mi-am amintit că prietena mea Anne
‎și-o trăsese cu David ‎fără prezervativ, nu?
‎- Sigur. ‎- Așa te vreau.
‎I-am zis: ‎„Justine, sun-o pe prietena mea, Anne.
‎Ea a făcut sex cu David.”
‎La miezul nopții a sunat telefonul ‎și o franțuzoaică isterică
‎mă întreba dacă m-am testat pentru SIDA
‎și ce ratată și-ar trage-o cu un ratat ‎ca David fără prezervativ.
‎- Ce făceai? Nu mai știu de ce plângeai. ‎- Din cauza facturii telefonice. Era mare.
‎Am plătit 400 de dolari. Știai?
‎- Nu. ‎- Din cauza ta.
‎- N-a fost 400. ‎- Martin, știm să le alegem, nu?
‎- A fost 400, Justine. ‎- Bine.
‎Pe scurt, așa ne-am cunoscut.
‎- Da. Frumos. ‎- Impresionant.
‎Eram tânără. Tocmai mă mutasem ‎în Los Angeles și eram foarte naivă.
‎Da. Povestea asta n-o auzisem,
‎credeam că le știu pe toate.
‎Eram copii, nu?
‎Sigur, și asta fac copiii, nu?
‎Ce drăguț!
‎- Bună! ‎- Vreți legume?
‎Scuze de întrerupere! Pare distractiv.
‎Dragă, e ceva în neregulă cu mașina. ‎Poți veni?
‎Da.
‎Îmi cer scuze! Distracție plăcută!
‎Mă scuzați! Vin imediat.
‎Legume.
‎Legume cu Camembert.
‎Ce are mașina?
‎Cum să-mi faci asta?
‎Aveam un plan. M-ai făcut să mint ‎ca să mergem la petrecerea ta,
‎la care nu voiam să merg, ‎și m-ai lăsat baltă.
‎Știi cum mă simt? ‎Parcă sunt singură pe lume.
‎N-am chef să fac conversație ‎cu niște vedete
‎care pretind că le pasă de mediu
‎și apoi pleacă cu avionul privat.
‎Vrei să merg singură la petrecere?
‎Vor crede că mi-ai dat țeapă, ‎că m-ai abandonat.
‎Nu mă duc acolo.
‎Bine, nu te duce. Ai dreptate.
‎Nu, vorbeam metaforic.
‎Doamne, știi ce? Cred că nu mă iubești.
‎Ba nu. Te iubesc, Yasmin.
‎Dar nu vreau să merg la petrecere.
‎Atâta tot.
‎Bine.
‎- E ceva în neregulă cu mașina? ‎- Nu știu.
‎Îmi pare rău! Este…
‎Nu-mi pasă.
‎Nici să nu te gândești să aduci risotto!
‎- Mâine vom fi în Palm Springs… ‎- Tare.
‎Orice ar fi, e delicios.
‎Ce? Nu înțeleg, Corsica nu e în Italia?
‎- Nu? ‎- Nu, e Sardinia.
‎Corsica e în Franța.
‎Da. Îl știi pe Napoleon?
‎Tipul scund.
‎Doamne, m-ai speriat!
‎Cred că i-am văzut scula ‎lui Napoleon. Serios.
‎Anne, vrei Bordeaux?
‎- Da. Ador vinul franțuzesc. ‎- Și eu!
‎Am adus Chianti,
‎dar Justine a spus ‎că nu mai e cină italiană.
‎- Serios? ‎- Mâncare.
‎O salată de orez cu castane… din Corsica.
‎Risotto.
‎- Rahat! ‎- Doamne!
‎Nu e mare lucru, e în regulă. Trebuie să…
‎- Justine, lasă-mă pe mine! ‎- Nu, e în regulă.
‎M-a luat de cap dintr-odată.
‎Stați acolo, nu-i nimic.
‎Ce e cu fata aia de acolo?
‎Poate e posedată. Poate e un demon.
‎Nu azi, Satană.
‎Pune niște muzică!
‎Da.
‎Vrei salată de orez cu castane?
‎- Da. ‎- Poftim!
‎- Mersi! ‎- Pune ceva în franceză!
‎Orice, mulțumesc!
‎- Vrei salată de orez cu castane? ‎- Adori risotto, nu?
‎Nu e risotto, e orez cu castane.
‎Îți place și cârnatul italian.
‎Te rog, încetează!
‎Ce melodie frumoasă, îmi place! O ador.
‎Și eu.
‎- Curvă! ‎- Hubert.
‎Nu mai pot să-ți văd fața aia de curvă.
‎Hubert, te rog! Te rog!
‎A făcut-o „curvă”.
‎- „Nu mai pot să-ți văd fața de curvă.” ‎- Nu puteai să taci?
‎Nu crezi că știu că râd toți de mine?
‎Ba dimpotrivă. ‎Justine a făcut italiană, fiindcă nu știa.
‎Am schimbat-o ca să fie corsicană.
‎Da, corsicană.
‎A fost ceva nevinovat, jur.
‎Nevinovat. Precum curva de nevastă-mea.
‎Dacă mi-o trăgeai mai des, ‎nu mă culcam cu altul, boule!
‎Gata! Fiul meu vede ‎un documentar despre John Lennon…
‎Da? Noi nu avem copii,
‎- …sperma lui Hubert e deformată. ‎- Na!
‎Spermatozoizii-s șchiopi.
‎Și nu sunt curvă!
‎Elodie! La dracu', Elodie!
‎Bravo, Hubert!
‎- Elodie! ‎- Hubert.
‎Orice ar fi ‎salope,‎ e delicios.
‎E „curvă”.
‎Când lucrurile devin sensibile, ‎înțeleg brusc franceză.
‎Vreau doar să-mi spui că mă iubești.
‎- O spun tot timpul. ‎- Nu-mi amintesc ultima dată.
‎Ți-am spus-o acum cinci minute.
‎Nu-mi amintesc.
‎Aș vrea ca cineva să înregistreze, ‎fiindcă tocmai ți-am spus că te iubesc.
‎S-a terminat.
‎Nu poți pleca! Te iubesc, Elodie. ‎Te iubesc!
‎Je t’aime! ‎Înseamnă „te iubesc” în franceză.
‎- Bine. ‎- Bună!
‎- Plecați?
‎Petrecerea nu s-a terminat, nu?
‎Nu, mai avem o invitație.
‎- Am stat doar puțin. ‎- Bine.
‎Ne dați nouă locul?
‎- Sigur. ‎- Mersi!
‎- Conduc eu. ‎- Da. Bine.
‎Îmi pare rău!
‎Gazela n-a putut scăpa ‎de mușcătura crocodilului,
‎deoarece acesta are cea mai puternică ‎mușcătură din regatul animalelor.
‎Mușcătura lui ‎poate rivaliza cu a unui T-Rex.
‎- Mai ai puțin? ‎- Da.
‎- Puțin mai la stânga. ‎- Scuze!
‎Ai văzut?
‎Nu! Nu te uita! Uite!
‎COȘ DE CUMPĂRĂTURI
‎SALVAȚI PENTRU MAI TÂRZIU
‎PLASAȚI COMANDA
‎Pâine prăjită cu piuré de prune.
‎Merçi, maman!
‎Hubert încă nu a sunat?
‎În primul rând, ‎vreau să-ți spun că te iubesc copiii.
‎Doamne! Mulțumesc! ‎Și eu pe ei. Sunt drăguți.
‎Îți mulțumesc ‎că ai organizat întâlnirea sta.
‎Voiam să discutăm
‎despre bugetul ‎pentru Ziua Îndrăgostiților.
‎Am niște idei foarte creative.
‎Ell, am primit telefoane de la părinți.
‎Copiii au fost dezamăgiți ‎că nu au putut mânca
‎brioșele italiene făcute luni.
‎S-a întâmplat ceva cu cuptorul
‎și brioșele nu erau necomestibile.
‎Bine.
‎Cu tricourile vopsite ce-a fost?
‎Da, alea…
‎Se pare că te-a văzut unul dintre părinți
‎vânzând tricouri „Fabricat în LA de copii ‎cu dizabilități” pe promenada Venice.
‎I-am spus că probabil se-nșală
‎pentru că, numărul unu, ‎n-ai vinde tricourile copiilor,
‎iar doi, nu le-ai vinde ca fiind
‎făcute de copii cu dizabilități,
‎pentru că acei copii nu sunt handicapați.
‎Corect.
‎Sunt 20$, ‎făcute în LA de copii cu dizabilități.
‎Exploatarea copiilor e ilegală
‎și se pedepsește cu închisoare.
‎Corect.
‎Mamă, uite!
‎Îți stă foarte bine.
‎Știu. Arată bine și cu blugi dedesubt.
‎E perfectă.
‎Dă-o jos!
‎E singura mostră și luni începe producția.
‎Bine.
‎A găsit-o în geanta mea.
‎Nu crezi că defilează îmbrăcat așa
‎fiindcă-l folosești ca model ‎de la trei ani?
‎E un puști artistic, da? Îi place moda.
‎Ai prefera să fie un bătăuș ‎care se ia de oameni?
‎Aș prefera să nu-i încurajezi latura asta.
‎Bine.
‎RĂZBOI ȘI PACE ÎN ORIENTUL MIJLOCIU: ‎EFECTELE POLITICII EXTERNE
‎Nu vreau să vorbesc cu tine.
‎De câte ori să-ți spun?
‎Nu mă suna!
‎Ce se întâmplă?
‎Cine a făcut asta?
‎Nu voi tolera un asemenea comportament ‎în bucătăria mea.
‎- E inacceptabil. ‎- E clar pentru toți?
‎Îmi pare rău, dar nu mai avem locuri.
‎Vai, nu!
‎Nu se poate!
‎Mi s-a spus că săptămâna asta e mai liber
‎și că putem veni fără rezervare.
‎Că ne putem distra ‎și că putem veni fără rezervare,
‎- …că nu-i problemă. ‎- Elodie, Hubert!
‎- Justine. ‎- Ești bine?
‎Da, dar ce cauți aici?
‎Ei bine, ăsta e restaurantul meu. ‎Chez Juste, La Justine.
‎Mă ocup eu de ei.
‎Martin nu mi-a spus.
‎Grozav! Am auzit că mâncarea e delicioasă.
‎Da, e bunicică. ‎Îmi pare rău în legătură cu aseară.
‎- N-ai de ce. ‎- Nu.
‎Nu-ți face griji! ‎Peste o oră eram deja împăcați, deci…
‎Serios?
‎I-am trimis un mesaj lui Martin ‎să-mi cer scuze…
‎- Nu ți-a spus? ‎- Aseară.
‎Ba da, sigur că mi-a spus.
‎Pregătesc masa.
‎- Serios? ‎- Da, e plăcerea mea.
‎Ești drăguță.
‎Desigur. E plăcerea mea.
‎- Mulțumesc! ‎- Eu…
‎Cinci minute și mă ocup.
‎Această rețetă a venit pe neașteptate.
‎O voi numi‎…‎ Salată de orez cu castane.
‎Viața e imprevizibilă și gătitul ar trebui ‎să reflecte necunoscutul,‎ ‎ineditul,
‎să se lase în voia lucrurilor.
‎Improvizați!
‎Nu vă temeți de eșec!
‎Acceptați schimbarea!
‎Fiți neînfricați în bucătărie, ‎ca în viață.