PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Hubert a Elodie tu budou za půl hodinky.
- Uvařilas něco dobrého? - Hele…
Antipasti Rosso et verde e mozzarella. A rizoto…
- Počkej. Italské jídlo? - Ano.
Proč italský?
Říkals, že italské milují.
Tak to jsem nikdy neřekl.
Jen že si jeho ženu ochutnal Ital.
- Panebože. - Málem to zničilo jejich vztah.
Ještě to nevydýchali. Nikdy neposloucháš!
Promiň, zřejmě mě spletla slova „ochutnat“ a „Ital“.
No…
Ahoj, mami, dáš mi nanuka?
Ano, samozřejmě, zlatíčko. Na co se díváš?
Sleduju dokument o Johnovi a Yoko.
Nebyla tak špatná.
Inspirovala ho, pomohla mu s „Imagine“.
Je to fakt dost zajímavý.
- Můžeme se na to podívat znova. - To bych ráda.
Díky, mamčo.
„Díky, mamčo.“
Musíme na tu francouzštinu tlačit.
Nechtěla jsi ho trápit a dát na francouzské lyceum,
tak máme Američana.
Já vím. Co mám říct? Udělali jsme chybu.
Nemůžeme mu brát oblíbenou školu.
Takhle zná práva všech transgenderů,
ale násobilku ne.
No, nevadí, naučí se to na střední.
Poslouchej.
Dneska žádné italské jídlo, jo?
Nějak to vymysli.
Garantuju ti,
že Hubert neprojde kolem pizzerie, aniž by nevypěnil.
Hned na začátku řekneme,
že naše chůva musí v osm odejít a dáme si jen drink.
Víš, že nerada lžu, ale prostě musíme. V klidu.
- Ahoj. - No ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Díky. Aha, Chianti.
To jste nemuseli.
Pojďte dál. Jste tu trochu brzy. Justine ještě vaří.
Můžeme se zdržet jen na jeden drink.
Je to tak, chůva má něco naléhavého, takže…
- Jo. - To je škoda.
Těším se, až ti představím jednoho z nejstarších kámošů z Paříže.
- Bezva. - Jo.
- Dám to do kuchyně. - Yasmin, vypadáš báječně.
- Díky. - Prý nemůžete zůstat.
- Jen chvíli. Máme… - Čau.
No jo, kvůli té chůvě, ale voní to tu moc hezky.
- Zabalím vám to na cestu. - Tak fajn.
- To beru. - Jo.
Říkal, že to působí na celý tělo,
neovlivňuje zrak
a že půlka tabulky
tě dostane do mírný extáze.
- Párty začíná. - Ano, prosím!
- Ahoj. - Zdravím.
Taky jdete brzy. Jsem ohromen. Miluju Američany.
Jsi v LA, po desátý je všude mrtvo.
No jo.
Ahoj.
Chianti.
To jste nemuseli.
Čau.
Mám takovou radost.
Jsem ráda, že jste přišli.
No, tak 2009 rozhodně ne.
Hele, něco vám chci ukázat. Pojďte.
- Zatím. - Ahoj.
Tak pojď.
Nejdřív se napijeme.
Dobře poslouchejte.
Všechno, co dnes servíruju, je francouzský jídlo z oblasti Korsiky.
- Ne italský, jasný? - Proč?
To je na dlouho. Prostě to tak berte.
Dneska to pěkně dramatizuješ.
O co ti jde?
Vždyť je italský.
O nic nejde, ale určitě to řekni Georgeovi.
Jo? A ty Willovi.
Není to italský.
Leze mi to na nervy, všechny ty lži ze soucitu.
- Francouzsko-korsický. - Namaluj se.
Nemůžu, musím…
Má pravdu. Rtěnka ti sluší. Urvi si na to chvilku.
- Dobrá. - Dej si tu vyzývavou. Jo.
Neptej se mě proč, ale Justine si přeje, abychom dnešní večeři neříkali italská.
Na večeři stejně nezůstáváme,
tak je to úplně jedno.
- To je fakt. - Jo?
- Chůva má něco naléhavého. - Ano, přesně.
Není to italské, ale korsické jídlo.
Máš francouzský písničky?
Jo, mám skvělej francouzskej playlist.
Ahoj. Rád vás vidím.
Pojďte dál.
Tak, lidičky. Tohle je můj kámoš Hubert Dushan
a jeho žena Elodie Couturierová.
Tohle jsou Anne a George.
- Ahoj. - Těší mě.
- Yasmin. - Ahoj.
A vás dva chci už nějakou dobu představit,
protože jste oba vědátoři.
Konečně tě poznávám, Williame. Jsem tvůj velký fanda.
Počkej, říkal jsi, že je to Hubert Dushan?
Jo.
Hubert Dushan z Epic Tech?
- To jsem já. - Jo.
Martine, tys to zazdil. Že to neřekneš dřív!
Co jsem zazdil?
To se jen tak říká. Nevěděl jsem, že Hubert Dushan je tvůj kamarád.
Říkal jsem to Justine, ale ta to asi zapomněla říct Yasmin.
Ne, říkala jsem jí to.
Yasmin, povídala jsem ti o Hubertovi, ne?
Jo, promiň. Nějak jsem to vytěsnila.
To víte, cizí jméno. Se vším cizím mám problémy.
- Nic se neděje. Ale super, ne? - Jo.
Tak jo, pojď dál.
Ahoj. Jsem jeho žena Justine.
Vítej v Americe.
- Teda co z ní zbylo. - Díky.
Posaďte se.
Sedněte si sem.
Viděli jste, co to u vás v ulici staví za barák?
- Zvýší to hodnotu vašeho domu. - Vážně?
No jo. Měli jsme se přestěhovat na Mar Vistu.
- Jo. - Náš dům má teď hodnotu…
Tak o 10 % míň než při koupi.
Je to tam samý bezdomovec…
- Myslím lidi z Venice bez přístřešku. - Jo.
- Upřímně, připomíná to invazi. - To se nehodí, zlato.
No, jen říkám, jak to je.
Přesně. Jak se tam nedávno objevil chlápek
a vysral se dětem do pískoviště.
Řekl jsem Orionovi, že to byla velká kočka.
To jsi neměl. V tom je ten problém.
Ne. Lidi přece nechodí na písek.
- Zkreslil jsi mu to. - Kočky kadí do písku.
Syn byl z Montessoriho školy plný kreativity.
- Ze zdi jsme… - No hrůza.
- …smývali hovno. - On smýval.
- Ale… - No nic.
Nejhorší na tom je, že to byla tragédie.
- Víte? - Jo.
Celá naše společnost tyhle lidské bytosti odstrkuje.
Je to ve Francii stejné?
Jo. Hlavně v Paříži,
ale na nemovitosti to nemá vliv.
Nebo o tom zkrátka tak nepřemýšlíme.
Jasně.
Ať je to jak chce, v Paříži je všechno drahé.
Když jsem tenhle dům na Mar Vistě před 15 lety kupovala,
nikdo tu nechtěl bydlet.
Takže jsi ho koupila před 15 lety?
Ano.
Kdy jste se poznali?
- Asi… - Před 13 lety.
Ano, před 13 lety.
Hned tři měsíce nato jsem otěhotněla.
Líbí se mi, když mluví francouzsky.
Zní to jako zvonkohra, co?
Dobře, můžu nabídnout červené nebo bílé.
Ty chceš tequilu s limetkou, viď?
- Taky si dáte tequilu? - Dva panáky.
- Ty? - Červené.
- Já taky. Jako červené.
Když to říkám, připadám si blbě.
Ke korsickému jídlu se červené víno skvěle hodí.
Bude korsická véča.
Korsické jsem ještě nejedla.
Je vynikající.
Aha, figatellu.
Ano.
Je fakt talentovaná.
Jak jsi kryptologii dokázal přeměnit v poezii?
Když luštím tvoje šifry, říkám si: „To je umělec.“
Od tebe si toho fakt moc vážím. Děkuju.
Martine, co je?
Vůbec nic.
Jen to prezentuješ jako svůj dům, do kterého jsem se vetřel.
Tak jsem to nemyslela. Já chtěla…
Neustále ze mě děláš příživníka, jako bych byl krysa.
Před Albertem to nedělej. Shazovat otce před synem je odporné.
A co tohle? Už to jako antipasti nevypadá.
Já ti nevím, vypadá to nechutně, ale bude to stačit. Začni to podávat.
Dobrá práce. Skvěle.
Dojdu pro to víno.
Je na konferenčním stolku.
- Tamhle. - Jo.
Až bude víc času, povím ti toho víc.
Jo.
Nechci kolem toho poskakovat, ale bohužel.
- Promiň. Hned jsem tu. - Jasně.
- Měla bys chvilku? - Jo.
Promiň.
Hele, už musíme jít. A to hned.
Mně už se tady chce zůstat,
protože mi servíruje informace o Evropě z první ruky.
To nepůjde. Řeklo se jen jeden drink,
takže jdeme.
Nemusíme přece jít oba, ne?
Tím chceš říct, že zůstaneš, a já mám jít domů a starat se o Oriona?
Jenže ty nejdeš za Orionem, ale na tu druhou párty.
Když mě takhle odlifruješ za dítětem,
budou mě mít za maminu z 50. let.
Nic takovýho si říkat nebudou. To je blbost.
Je to tvoje párty. Přesvědčil jsi mě,
že tam poznám lidi a vytvořím si kontakty, ne?
A právě proto bys tam měla jít.
Panebože. To nejde. Jsem tvůj doprovod.
Nikdo další tam sám nebude.
A co ten černoch…
Kriste pane, to je Ind. Nemůžu…
Na tom nesejde.
Pověz jim, že jsem nemocný.
Víš, jak lhaní nesnáším. No nic. Prostě ne.
Už musím, zlatíčka.
Tak už odcházíš.
Zdá se mi, že na mě něco leze, víš? Takový to…
Stejně bys kvůli té chůvě musela jít, ne?
Jo, to taky.
- Jdete oba, jo? - Ne, já zůstávám.
Will zůstává, jen ať si to užije.
Jdu domů a vystřídám chůvu.
- Dobře. - Promiň mi to.
- Tak jo. - Užijte si to.
Jo, díky.
Mějte se. Au revoir. Papa, zlato.
Nepůjdeme se posadit a navečeřet?
Ne, ještě tu není Ell.
Co chceš slyšet? Chodí pozdě pořád.
Řeklo se v šest pití, v sedm večeře. Jdeme na to.
Tak dobře.
Můžete si nabídnout grilovanou zeleninu, pak tu máme…
Promiňte mi to zpoždění.
Kai totálně zkolaboval a nechtěl se mě pustit.
Prosil: „ Mami, nechoď.“
- V pohodě. - Pardon.
Ahoj vespolek.
Jsme Francouzi.
Promiňte, že jdu pozdě.
Pozvala jsem Joan na kafe a zdržela se.
Měla šílenou depku. Zase jí nevyšlo rande.
Chci se ujistit, že nemáš děti.
Ženský v tom často kecají.
Děti jsou přítěž.
Teď už děti očividně mít nemůžeš, to je plus.
A máš ráda baseball.
To požaduju u každý rajdy.
Ne. Nikdy jsem neřekla, že mám ráda baseball.
Moderní umění, to jo, ale… Musela ti to říct nějaká jiná.
Vypadáš daleko starší než na fotce, víš to?
To my všichni, ne?
No jo. Je to tak.
Ale zase nesu dárečky.
Krásné cupcaky v italských barvách.
Vezmu je. To jsi nemusela.
Chutnají líp, než vypadají.
Děkuju ti, Ell.
To ne já, dělali je moji andílci. Ahoj.
- Ell, Elodie a Hubert. - Já jsem Ell.
- Ahoj. - Zdravím.
Ell učí děti ve škole. Retar…
- S duševní poruchou. - Speciálka.
Učí děti se zdravotním postižením.
- Ano. - Pečou dorty a tak.
- La Pizza della Mamma! - To není pizza, ale korsický pokrm.
Jak se jmenuje?
Fougasse.
Fougasse s lanýži a kozím sýrem. Z Korsiky.
Je to moc dobrý.
Odkud se všichni znáte?
Poznala jsem Ell, když jsme dělaly servírky v kavárně.
- Ve Formose. - Ano.
V LA takový orientační bod.
Hned jsme si padly do oka. Fakt rychle.
- Nejlepší kámošky. - A po vysoké?
Já byla stážistka v interiérové firmě tvé kámošky Grety.
Pak jsme poznali Yasmin. Ta, co odešla, Willova žena.
Slavily jsme Silvestra roku 1999…
- V Chateau. - Jo, Chateau.
Nové tisíciletí. 2000.
Přistěhovala se, studovaly jsme spolu.
Měla depku, nikoho neznala.
Pozvala jsem ji na tu párty, aby poznala kamarádky.
Celý večer byla v depresi.
Sice jsme propásly půlnoc, ale co. Bylo to bezvadný.
Super mejdan.
To zní lákavě.
Mám říct, jak jsem poznala Justine?
- Jo. - Tak dobře.
- Ne, počkej. - Justine… Mlč.
Justine šukala jednoho kluka. Coura v mužský verzi. Jmenoval se…
- David. Jo. - David.
- Nešukala ho, jen kouřila. - Justine.
No jo vlastně.
Bylo to v 90. letech, všude AIDS.
Justine málem zešílela, protože se jí vystříkal do pusy.
Trochu mi krvácely dásně, tak jsem se fakt bála.
Přijde za mnou… Můžu pokračovat?
O půlnoci, brečí, je hysterická.
V Miracle Mile jsem měla parádní studio. Bylo sestřenky Cecila B. DeMilleho.
- Úžasný. - Moc.
Fakt hezký místo.
Začala posedle volat všechny AIDS linky v zemi.
Všech se ptala na to samé:
„Můžu po vykouření chlapa dostat AIDS?“
Kouřila ho týden předtím,
ale i tak si myslela, že má příznaky rozvinutýho AIDS.
Tak to nebylo…
No a pak mi došlo, že jistá Anne
s Davidem šukala bez kondomu, je to tak?
- No jistě. - Ty jsi bohyně.
Tak jsem řekla Justine: „Zavolej mé kámošce Anne.
Ta s Davidem spávala.“
V noci zvoní telefon a na druhým konci hysterická Francouzka.
Prej jestli jsem se nechala otestovat na AIDS,
a co jsem to za nulu, když bez gumy spím s nulou jako je David.
Co ti tehdy bylo? V pozadí sis na něco stěžovala.
Jo, na telefonní účet. Fakt síla.
Platila jsem 400 dolarů, věříš tomu?
- Ne. - Kvůli tobě.
- To nebylo 400 dolarů. - Martine, umíme si vybrat, viď?
- Bylo to 400, Justine. - Dobře.
Nebudu to natahovat. Tak jsme se poznaly.
- No, super. - Úchvatný.
Byla jsem mladá, právě se přistěhovala do LA
a byla naivní.
Vidíš, tuhle historku neznám.
A to jsem si myslel, že znám všechny.
Byly jsme děti, že jo?
Jasně, přesně to děti dělají, viď?
Moc rozkošný.
- Čau. - Dáte si zeleninu?
Nerada ruším. Tady to úplně vře.
Zlato, něco se mi stalo s autem. Pomůžeš mi?
Jo.
Všem se omlouvám. Nenechte se rušit.
Pardon. Hned jsem zpátky.
Ta zeleninka.
Je s camembertem.
Tak co je tomu autu?
Jak jsi mi to mohl udělat?
Měli jsme plán.
Kvůli tvé párty jsem musela lhát kamarádkám.
Ani jsem tam nechtěla.
A pak mě prostě odkopneš.
Víš, jak se teď cítím? Jako bych byla na světě úplně sama.
Nemám náladu tlachat s bandou celebrit,
kterým rádoby záleží na životním prostředí a pak si pronajmou tryskáče.
Mám jít na tu párty sama?
Budou si myslet, že ses mě zbavil a opustil mě.
Do toho nejdu.
Jasně, tak na tu párty nechoď. Jo.
„Do toho nejdu“ jsem myslela metaforicky.
Hele, víš co? Připadá mi, že mě nemiluješ.
Ne, miluju tě, Yasmin.
Jen se mi nechce na tu párty.
Nic jinýho.
Dobře.
- Je něco s tím autem? - Nevím.
Mrzí mě, žes to musel vyslechnout…
Je mi to u prdele.
A to rizoto ti prokouknou.
- Zítra jedeme do Palm Springs… - Super.
Ať je to cokoli, vynikající.
Nerozumím tomu. Není Korsika součástí Itálie?
- Ne? - Ne, to je Sardinie.
Korsika je ve Francii.
Jo. Znáš třeba Napoleona?
Mrňous.
Panebože, přímo na mě!
Asi jsem právě spatřila ptáka Napoleona.
Anne, dáš si bordeaux?
- Jo. Miluju francouzské víno. - Nalej mi.
Přinesla jsem Chianti a Justine mě poučila, že už není italský.
- Vážně? - Jídlo.
Rýžový nákyp s kaštany z Korsiky.
Rizoto.
- Do prdele. - Panebože.
Vždyť se nic neděje. Musíme to…
- Justine, nech to na mně. - To nic. Je to dobrý.
Jsem najednou v takovým divným rauši.
Zůstaň tam, je to v pohodě.
Co je to s tamhletou holkou?
Možná je posedlá. Třeba je to démon.
Dneska ne, Satane.
Pusť nějakou hudbu.
Jo.
Dáte si rýžový nákyp s kaštany?
- Jo. - Prosím.
- Díky. - Cokoliv francouzskýho.
Cokoli, děkuju.
- Dáš si rýžový nákyp s kaštany? - Rizoto máš ráda.
To není rizoto, ale rýžový nákyp s kaštany.
A taky miluješ italský klobásy.
Prosím tě, přestaň.
Nádherná písnička, ta se mi fakt líbí.
Mně taky.
- Ty děvko. - Huberte.
Už ten oplzlej ksicht nemůžu ani vidět.
Huberte, prosím. Neblbni.
Řekl jí: „Ty děvko.“
- „Už ten tvůj ksicht nemůžu ani vidět.“ - Zmlkni.
Nevidíš, že se mi všichni posmívají?
Vůbec ne, právě naopak.
Justine vařila italský jídlo, nevěděla to. Změnili jsme to na korsický.
Jistě, korsický.
Jsem v tom nevinně, vážně.
Asi tak jako ta děvka, co mám za ženu.
Kdybys mě pořádně mrdal, možná bych nemusela šukat jinde.
Dost, můj synek sleduje dokument o Johnu Lennonovi…
Jo? My děti nemáme,
- protože Hubert má spermie nanic. - Už zase.
Jsou ochablý.
A nejsem žádná děvka!
Elodie! Do prdele, počkej!
To se ti fakt povedlo. Huberte!
-Elodie! -Huberte.
Ať už je salope co chce, je to super.
Znamená to „děvka“.
Když to začíná nabírat grády, zničehonic rozumím francouzsky.
Stačí, když řekneš, že mě miluješ.
Říkám ti to pořád.
A kdy naposledy?
Asi tak před pěti minutami.
To si nepamatuju.
Kéž by to někdo nahrával.
Řekl jsem: „Miluju tě, Yasmin.“
Je konec.
Nemůžeš odejít! Miluju tě, Elodie.
Je t'aime! To je francouzsky „miluju tě“.
- No a? - Nazdárek.
- Ahoj. - Odjíždíte?
Párty ještě nekončí, nebo jo?
Ne, máme něco domluvenýho.
- Stavili jsme se na chvíli. - Aha.
Můžu tam zaparkovat?
- Jistě. - Díky.
- Budu řídit. - Jo. Dobře.
Moc se omlouvám.
Gazela neměla šanci zakousnutí krokodýla uniknout,
protože krokodýl má v království zvířat nejsilnější stisk.
Jeho sevření čelistí může soupeřit s T-Rexem.
- Už budeš? - Jo.
- Trochu doleva, zlato. - Promiň.
Viděls to?
Ne! Nedívej se. Podívej.
NÁKUPNÍ KOŠÍK
ULOŽIT NA POZDĚJI
OBJEDNAT
Francouzský toast se švestkovým pyré.
Merçi, mamčo.
Hubert ještě nevolal?
Především ti chci říct, že děti tě milují.
No ne, děkuju. Já je taky. Jsou tak rozkošné.
Francis, ráda bych ti za tuhle schůzku poděkovala.
Chci s tebou probrat rozpočet na oslavu Dne svatého Valentýna.
Mám velice kreativní nápady.
Ell, volalo mi pár rodičů.
Děti byly zklamané, protože si nemohly sníst
ty italské cupcaky, co dělaly.
Víš, měli jsme problémy s troubou.
Ty cupcaky byly bohužel nepoživatelné.
Jo tak, dobře.
A co ta batikovaná trička týden předtím?
No, tak ty…
Podle všeho tě jeden z rodičů viděl,
jak je prodáváš na promenádě Venice
s visačkou „Vyrobily postižené děti“.
Říkám mu, že se musel splést,
protože jednak bys dětmi vyrobená trička neprodala,
a za další bys ta trička určitě neoznačovala štítkem
„Vyrobily postižené děti“,
protože dobře víš, že postižené nejsou.
- Je to tak? - Je.
Dvacet dolarů, vyráběly je postižené děti.
Taky víš, že porušování zákonů ohledně dětské práce
se trestá odnětím svobody.
Jasně.
Mami, podívej.
To ti sluší.
Viď? Vypadá to dobře i s džínami.
Perfektní.
Radši to sundej.
Mám jediný vzorek a v pondělí nás čeká produkce.
Tak jo.
Našel to u mě v tašce.
Nemyslíš, že se v tom producíruje,
protože ho od jeho tří let využíváš jako modela?
Je uměleckého ražení. Má rád módu.
Chtěl bys radši šikanistu, co mlátí všechny kolem?
Spíš bych radši, abys ho v tom nepodporovala.
Tak jo.
Dobře.
VÁLKA A MÍR NA STŘEDNÍM VÝCHODĚ VLIV ZAHRANIČNÍ POLITIKY ZÁPADU
Nechci s tebou mluvit.
Kolikrát ti to mám říkat?
Nevolej mi.
U JUSTINE
Co se děje?
Kdo to udělal?
Tak kdo?
Takovéhle chování nehodlám ve své kuchyni tolerovat.
- To je nepřijatelné. - Jasný? Všem?
Je mi líto, ale máme plno.
Ale ne.
To není možný!
Říkali, že to máte tenhle týden volnější
a že můžeme přijít bez rezervace.
Že se nám tu bude líbit a rezervace není zapotřebí.
- Prý žádný problém. - Elodie, Huberte!
- Justine. - V pohodě?
Ale jo. Co ty tady?
No, tohle je moje restaurace. U Justine.
Postarám se o ně.
To mi Martin nikdy neřekl.
Bezva! Jídlo je tu prý výborné.
Jo, docela ujde. Heleďte, ten včerejší večer mě moc mrzí.
- Prosím tě. - Nemusí.
Nelam si s tím hlavu. Hodinu nato jsme se udobřili.
Opravdu?
Poslal jsem Martinovi omluvnou textovku.
- Neřekl ti to? - Ještě včera.
Ale jo, to víš, že řekl.
Seženu vám stůl.
- Vážně? - Ano, s radostí.
Jsi moc milá.
Samozřejmě! Je mi potěšením.
Děkuju.
Dejte mi pět minut, zařídím to.
Tenhle nový recept se zrodil nečekaně.
Budu mu říkat kaštanový rýžový nákyp.
Život je nepředvídatelný a vaření by mělo odrážet nepoznané,
neplánované,
vzdávat hold událostem, ať už dobrým, nebo špatným.
Improvizujte.
Ze selhání nemějte strach.
Uchopte změnu za pačesy.
Buďte nebojácní nejen v kuchyni, ale i v životě.
Překlad titulků: Michal Pokorny