ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
СЕРІЯ 1
МАЙЖЕ ДВА МІСЯЦІ ТОМУ
І вона зрозуміла — все, що здавалося їй реальним, таким не було.
Усе.
Може, не існує ніякого дому, чоловіка, дитини, роботи?
Нічого з цього.
Лише велетенська діра в її серці.
Ні.
Велетенська діра в її грудях.
Ні.
Велетенська діра в її оці.
Велетенська діра в животі.
Велетенська діра в сраці.
Велетенський анус.
Тут не вистачає 55 центів.
У моєї подруги день народження, а в мене…
Візьміть оці, 9,99 $.
Справді?
Виглядають однаково.
-Чому вони дешевші? -Не пахнуть.
Вибач, мамо.
Давай, поб'ємо рекорд.
І коли вона побачила цю діру, вона зрозуміла, що її треба прикрити,
щоб здавалося, ніби вона не знає,
бо її лякало, що ця діра стане завеликою, і вона провалиться в ніщо.
ЗАЛИШИВ ТОРТ У ХОЛОДИЛЬНИКУ. ПОВЕСЕЛИСЬ ІЗ ПОДРУГАМИ!!!
У велетенський…
…анус.
Лайно.
Я йду на день народження.
Мала б сьогодні закінчити цю частину.
Не знаю, що зі мною, але я не можу.
Жюстін, ти не Симона де Бовуар. Просто готуй.
Займайся своїми рецептами.
Я не просто готую, я шеф-кухар, але…
Вони просять мене зробити неможливе…
…щось типу щоденника з рецептами. Я…
Як тобі моя сукня?
Колір…
Вдягни пальто. Знімеш, коли сядеш.
Так, чудова ідея. Я й збиралася його вдягти.
Ну, твоя вечеря вже готова, тому…
До речі, твій зомбі-кіт знову випорожнився у ванну.
Жюстін, я так більше не можу, він уже надто старий.
-Треба щось вирішувати. -Ні, я приберу.
І в нас немає йогурту. Вчора закінчився.
Я зовсім забула. Куплю дорогою додому.
Дякую, кицю.
У тебе одна нирка, пухлина в мозку,
і тепер у стовбурі.
Як ти взагалі досі живий?
Що з тобою не так?
Я теж тебе люблю.
З днем народження тебе.
З днем народження, люба Ясмін.
З днем народження тебе.
-Загадай бажання. -Так.
Загадай бажання.
Мені той шматок.
Хочу сказати, що тепер, коли мені вже 39…
-Ага, так. -Ага.
-Плюс-мінус кілька років, -Ага.
Серйозно, хотіла сказати, що я так вдячна за кожну з вас.
Бог свідок, ми не обираємо рідних, але обираємо друзів.
Ми стільки усього пройшли,
і я знаю, що б не трапилось, ми завжди підтримаємо одна одну.
-Ми любимо тебе. -За Ясмін.
-Яс.
Починається друга частина твого життя.
Нехай вона буде не гірше за першу.
А хіба не третина лишилася?
-О боже. -А якщо вона доживе до 100?
По-перше, якщо я доживу до 90, що цілком можливо в наші часи,
то мої 40 з чимось будуть половиною. Склянка напівповна.
Клас. Напівповна.
Хтось помітив розкішну сукню Ясмін?
-Гарно. -Так.
Ексклюзивно від «Net-a-Porter»,
для Ясмін, перший екземпляр з моєї жіночої колекції.
Шикарно. Люблю твій одяг.
Дякую.
О, у нас із Джері вчора така хрінь трапилася.
Можна без хріні на моєму дні народження?
Вибач, Ясмін. Не варто було це казати.
Це дуже смачно.
Я з ним працюю, і маю знати, що трапилося.
-Що трапилося? -Ну, добре.
Я тепер заінтригована. Кажи вже.
-Нічого такого. -Добре.
Це дурня. Просто ми з Джері вчора разом вечеряли.
Ми не бачилися кілька місяців, і він підвіз мене додому.
І оце хрінь?
Так. Дурниці.
-Це все? -Ага.
-Добре. -Оце вся історія?
Що трапилося?
Ну…
Не знаю, як вийшло, що в мене троє дітей
від трьох різних батьків,
і у двох з них навіть немає горщика.
-Ага. -І це просто…
Я не знаю, чи Джейсон хоча б колись платив податки.
Ну, ти була закохана, мала примусити його…
Знаю. Але чи варто було плодитися з ним,
як курка на стероїдах?
У цьому все моє життя.
Увесь час я або з чоловіком,
або добиваюся чоловіка, або йду від чоловіка,
і зазвичай від того, кого добивалася півроку тому.
Я просто… втратила так багато часу, Джері.
Я втратила стільки часу і хочу його повернути.
Я хочу все повернути.
Тобто, я могла вивчити китайську чи ще щось.
Ні, я тебе розумію. Знаєш, я…
Пам'ятаєш, коли «LA Weekly» оцінили
той еспресо-бар у Хайленді, який я декорувала?
Ага. Але ж ти більше не займаєшся дизайном інтер'єрів.
Ти здебільшого в соціальній роботі, так?
-Ні. -Ага.
Я в соціальній роботі, бо я нікому не потрібна.
Я хотів дати тобі роботу, але інвестори взяли свою людину.
Знаю. Просто я в паніці, Джері.
Мій банківський рахунок більше схожий на свиню-скарбничку.
Це просто… я в паніці.
Я схожа на панду?
Так, трохи.
Елл, знаєш, я розумію.
Ось, дай я…
Елл, почекай. Ні.
Елл, ні. Гаразд.
-Вибач. -Ні, все чудово.
-Не знаю, що на мене найшло. -Ні, усе добре.
-Усе добре. -Я краще піду.
Ні. Зажди…
Ось. Ну, знаєш, візьми.
-Це за, ну, знаєш. -Добре.
Ага.
Дякую.
Вибач.
Гаразд.
-Бувай, Джері. -Бувай.
Так, я сам.
Отак. Добре.
Він заплатив тобі чеком за мінет?
О боже. Елл, я не знала, що ти така бідна.
-Ага, дуже бідна. -Що?
Це неправильно.
Якщо хтось робить зі своїх старих друзів шльондр,
ми вже приречені, так?
Знаєш, те, що він заплатив тобі чеком, це так старомодно.
Навіть романтично.
-Романтично? Це божевілля. -Ні.
Це секс за гроші.
І це незаконно в нашій країні. Чи не так?
Ми можемо зупинитися на секунду? Просто кажу.
-Добре. -Лише на секунду. Гаразд?
-З днем народження. -Дякую.
-З днем народження. -Скільки тут…?
-Хочеш, я це заберу? -Це божевілля.
-Елл, я позичу тобі гроші. -Не треба.
Серйозно.
А що з Ребекою?
Вона пішла від нього.
-Знову? -Ага.
Він нікому не казав, тож…
Ні. Добре. Але як ти могла?
-У нього ж залежність, знала? -Я не…
Секс, кохання. Нащо так з ним?
Знаю. Слухай, мені було реально погано.
А в нього було розбите серце. Одне за інше і…
Тобі було погано, і ти відсмоктала йому, щоб стало краще?
-А він тобі зробив так, щоб стало краще? -О боже. Ні, фу.
А це не «фу»? Тобто, ну, це…
-Я облажалася. -Що мені робити?
Я з ним працюю.
-Гаразд. -Єдине що — це порожній чек.
Як гадаєш, скільки туди вписати?
Ти мене бісиш. Ти ж мав робити домашку.
Я знаю, тобі щось завдали…
Замовкни, Кай. Боже. Йди до свого тата.
Ти мене виведеш.
Не кажи так Каю, це…
Ого, це так боляче. Ти такий сильний.
Отже, обсмажуєш парові овочі,
додаєш гірчицю і крупну сіль, ясно?
Зроблю замовлення для «Guérande».
Так.
Алло, Мартіне, як ти?
Ні, я його не забирала. Ти ж знаєш, по п'ятницях мені трохи…
Це дуже…
Ні, я за ним з'їжджу. Привезу його тоді в ресторан.
Забереш його після вечері.
Я його нагодую.
Добре.
Ага, ні. Дякую. Ні, не дуже.
Ви починали ще з кампанії Білла Клінтона.
О боже, мабуть ви були ще дитиною.
Майже, мені було 18.
Мене завжди цікавила політика.
Моя мама практично Чорна пантера.
Мій тато іранець та мусульманин.
У мене є родичі-латиноси.
По суті, якщо вам не раді в цій країні,
-певно, ви мій родич. -О боже.
Вчора був мій день народження.
-Серйозно, вчора? -Ага.
-У мене теж. -Що?
-Це так дивно. -О господи.
-У вас, у мене та в Жанни д'Арк. -Точно.
-Але різний вік, звісно. -Точно.
З днем народження.
-І вас з днем народження. -Дякую.
День народження — це найкращий час переосмислити своє життя, так?
І я зрозуміла, що маю щось робити, особливо зараз.
Тому мене так зацікавила ця посада.
Ну, Ясмін, правда в тому, що у вас зависока кваліфікація для цієї роботи.
Це ж збір коштів.
Ні, зовсім ні.
По-перше, мені підходить робота на неповний день.
Я зробила перерву на кілька років, щоб займатися сином.
Зараз він у шостому класі,
і я так хочу вже повернутися.
Ясмін, можна я скажу чесно?
Я також боюся, що ваші колеги можуть здатися вам
трохи… замолодими.
Ясно.
А нагадайте, як звуть вашого сина?
Оріон.
Як сузір'я, дуже гарно.
Ага. Ні, як найвеличніший мисливець у грецькій міфології.
Ви в порядку?
Так. Я просто…
Я зрозуміла, що мені потрібно до сина.
Добре. Що відбувається? У вас серцевий напад?
Боже, мені 46, а не 96.
У мене панічна атака.
Привіт, сонечку.
Привіт. Я скучила. Як ти?
Нормально. А мало бути інакше?
У мене просто… було погане передчуття.
Чому?
Не знаю. Я просто, знаєш… Що ти робиш?
Оріоне? Ходімо. Ти спізнишся на карате.
-Йду. -Привіт, Маріє.
-Бувай. -Повеселися, любий.
Гаразд.
Якби його школа так захоплювала.
Ну, як співбесіда?
По-перше, можна я тобі просто подякую
за те, що ти такий чудовий чоловік і батько.
Ти найкращий.
Це ти найкраща.
І я насправді… я так і не пішла, тож…
Чому?
Знаєш, я подумала, що в мене надто висока кваліфікація.
Це добре. Бо я хочу, щоб ти була щаслива, гаразд?
Я хочу, щоб Оріон бачив ту чудову незалежну жінку,
в яку я закохався.
-Добре. Дякую за це. -Ага.
А ти колись думав,
що ця чудова незалежна жінка, в яку ти закохався, не хоче моркви?
-Моркви? -Морквяний торт на день народження.
Морква.
Я гадав, ти любиш моркву. Я помилився?
Я не бачила глютену кілька місяців, Вілле.
Але ж ти цього не помітив.
Знаєш, ти ж у мене нічого не питаєш.
Ти думаєш, що сам усе знаєш.
Тобто, ось що не так з нашими стосунками.
Якби ж то була єдина проблема.
Що? Єдина проблема? Вілле.
-Ні. -Вибач, про що ти кажеш?
Ясмін, ти повертаєшся додому в якомусь панічному вихорі
і іноді лякаєш Оріона.
Тепер ти кажеш мені, що я лякаю власну дитину,
що саме по собі найгірше, що ти міг мені сказати.
Я маю на увазі, що іноді це дуже важко.
Дуже важко що? Любити мене?
О боже, Вілле.
Повторюй за мною, Альберте. «Дім маленький».
Так?
Гей, ти зараз із Альбертом?
Так, щойно його забрала.
Вимкни гучний зв'язок, будь ласка.
-Отже, вони святкували… -Зажди!
Так?
У школі святкували Новий рік і дарували цукерки.
А йому їх не можна.
Але там зовсім трохи. І вони органічні.
Та мені наплювати на їхній пізній Новий рік!
Хелловін, День Валентина,
завжди є привід, щоб підсадити їх на цукор.
Ага. Добре.
Ну… Алло?
Чому тато завжди на тебе злий?
Він злий не на мене, сонечко, а на цукор.
Чому?
Тому що він шкідливий для тебе.
В тебе може виникнути діабет.
І що буде через діабет?
Від нього дуже погано, і пальці на ногах можуть відпасти.
Хіба це не проказа?
-Просто віддай мені цукерки. -Ну мам!
Альберте, віддай ті пакети. Чи хочеш, щоб пальці відпали?
Гаразд.
Пане, вітаю.
З новим роком. Вони органічні.
Це не світ, а лайно.
Світ справді лайно, мам?
Ні, тобто, це… це так.
Ні, не так. Не для нас.
Чому не для нас?
Ну, тому що ми щасливі, нам пощастило жити разом як родина,
ми щодня їмо корисну їжу, розумієш?
У бездомних немає кухні, щоб готувати.
І наступного місяця ми будемо годувати бездомних у притулку.
У школі кажуть, ми маємо змінювати світ на краще.
А це не небезпечно як для шкільного заходу?
Тобто, безхатні зараз якісь божевільні.
Ну, не божевільні, а злі. Вони злі.
Ну, оцей був злий і божевільний.
Мамо, будь ласка, не кажи таке в моїй школі.
Добре.
Наступного тижня в нас буде підготовка.
Щоб знати, що робити в разі землетрусу, пожежі
чи людського фактору.
Що це?
Знаєш, ну…
Гаразд, припини.
Просто їж цукерки.
Тільки не кажи татові.
Можеш один раз з'їсти ці цукерки.
Дякую, мамо.
Як гадаєш, якби Джона Леннона не застрелили,
цей світ був би кращим?
Не знаю.
Можливо.
Я думаю, був би.
Тут написано: «Зроблено в ЛА. Етично та безпечно».
Я не можу змушувати дітей робити дитячий одяг.
Чи мені написати «Зроблено дітьми для дітей»?
Дотепно. Але їй за 20.
Точно?
Бачиш?
Їй 28?
Я навіть не впевнена, що це вона.
Гадаю, фото невдале.
Усе нормально.
Добре.
ЯС
ЖУВАЛЬНІ ЦУКЕРКИ З КАНАБІСОМ КАВУН
Привіт, Яс. Я передзвоню.
-Схоже, Вілл може від мене піти. -Що?
Що робити? Зняти квартиру?
-О, ні. -Хто захоче здавати дім терористці?
-Що? -Усі знають, що мусульмани терористи.
Люба…
У мене навіть власних грошей немає.
Я просто…
Знаєш що? Я просто піду до океану.
Посиджу на пляжі, подивлюся на природу.
Не знаю. Потрібно щось більше за все це лайно.
Я приїду до тебе. Добре? Зажди.
Я більше не можу так жити.
Ясмін?
Я більше не можу так жити.
Ти про що? У тебе багато заради чого жити.
Ні, надто пізно.
Надто пізно? Тобі лише 30.
Мені 27.
Точно.
Ні, просто… у мене відчуття, ніби має трапитися щось дуже погане,
тобто, у світі.
Люба.
Ти гарна, ти розумна, ти в сраку п'яна.
Усе буде добре.
-Це точно, я обіцяю. -Ти мене навіть не знаєш.
-Знаю, але ти вже мені подобаєшся. -Народ!
-Що?
Я щойно обжималася з тим пацаном, і здається він беззубий.
Що?
-Це було… -У нього немає зубів.
Це правда.
-Я прикусила язик. -Беззубий.
Це так дивно. Правда.
-Я тут декого рятую. -Так дивно.
Що?
Не стрибай.
-Ні. Вона не стрибає. -Ні.
Не стрибай.
Стрибати? Я сигарету підпалюю.
Я просто…
Народ, ви що?
-Серйозно, народ. -Що?
Серйозно. Я думаю, що у світі має статися щось дуже погане.
-Тобто, гірше проблеми 2000 року. -Ні.
Гірше за перемогу Джорджа Буша молодшого.
Звідки ти це взяла?
-Серйозно. -Ти божевільна.
Але вона реально класна.
-Гадаю, ми подружимося. -Ще раз, як тебе звати?
Ти не запам'ятала моє ім'я?
Шехерезада.
-Ні. -Ні?
Ясмін.
Ходімо вип'ємо. Давай.
Давай, ходімо!
Вперед у 21 сторіччя, народ.
Жінки, вперед!
Давай. Нам потрібно більше алкоголю.
Ясмін?
Привіт. Це Ясмін, залиште повідомлення.
О боже.
Гретчен, я дуже прошу тебе, приглянь за Себастьяном. Добре?
Я вже відпрацювала за тиждень 35 годин, Енн.
Я потрібна Ясмін.
А якщо я доплачу тобі за тиждень 40 баксів?
Справа не лише в грошах, Енн.
Справа в якості мого життя.
Гаразд, 45.
Я дам тобі 75 баксів.
-Гаразд? -Ага.
Добре. Дуже дякую.
Я це дуже ціную. Бувай, сонечко.
Бувай, матусю.
Я нічого не робив. Я просто там сидів.
Ага, і її голова впала тобі на коліна, і він сковзнув їй до рота?
Ні. Вона навмисно зробила це з моїм бананом.
Вона плакала. Їй було самотньо. Вона була п'яна.
Ще краще.
І ти їй за це заплатив.
Що?
Я не платив їй за банан.
Я дав їй чек, щоб допомогти їй.
Знаєш, Джері, це був не дуже вдалий момент для цього.
За таке саджають.
Джастін, це для мене була мука,
враховуючи мою ситуацію.
Я після цього плакав.
Заради бога, це захворювання.
Знаю, Джері, але з подругою?
Особливо з подругою. Так.
Навіть з подругою. Це жахливо.
Ну, я теж твоя подруга.
Так, але ти, ну, знаєш… у тебе чудова родина, розумієш?
Гаразд. Можемо трохи відволіктися?
Давай… поговоримо про книгу.
Як успіхи?
Усе чудово.
Їм потрібно щось таке французьке, чарівне,
і трохи твоїх думок.
Хочеш, Еван може підмінити тебе на кухні.
-Ні, не може. -Так, може.
Доки не закінчиш чернетку.
Ні. Ресторан без мене розвалиться.
-Джері, ти… -Ні, не розвалиться.
Джері…
Ти в порядку?
Ага. Ні.
Мій кислотний рефлюкс мене доконає.
Через цю розмову я нервую.
-Про книгу? -Ні, не про книгу.
Ти ж маєш пити лише дві?
Лікар каже, я можу приймати до 30 на день.
Джастін, як друг, ти можеш просто нікому не розповідати про це?
Так. Гадаю, нам усім краще не базікати про тебе.
Це смішно.
Дуже.
Гаразд.
Ой, кошенята.
Не чіпай.
-Більше так не роби. -Що трапилося?
Джастін, можеш приїхати на пляж?
Навіщо?
Туди йде Ясмін.
І, судячи з голосу, їй гірше, ніж зазвичай.
Схоже, вона дуже пригнічена.
-Справді? -О чорт.
І телефон вимкнула.
Але я на роботі.
Годі, твій ресторан у п'яти хвилинах від пляжу.
Гаразд. Але як я її знайду?
Гадаю, вона буде на майданчику.
Просто пошукай.
Я залишу Альберта тут і приїду.
Дякую.
-Алло? Привіт. -Гей, Елл, це я.
У Ясмін криза.
-Що? -Вона вимкнула телефон.
Ну, може вона хоче побути на самоті?
-Просто… -Вона йде на пляж.
-Потрібно її знайти. -Що?
-Джастін уже їде туди. -Добре.
-Тобто, Джастін уже їде? -Ми їй потрібні, Елл. Давай.
Добре.
Саро, приглянь за своїми братами.
Мені треба йти.
-Мені не потрібна нянька. -Мені теж.
Ні, потрібна.
А де моя зарплатня?
Серйозно?
Так!
Не робіть дурні,
я за вас не відповідаю.
О боже. Я всюди тебе шукала.
-Вибач. -Чому ти не береш трубку?
Телефон сів.
Дякую, що прийшла та знайшла мене.
Без проблем.
Енн, я так заплуталася.
Я просто… я вирішила
бути з Віллом, коли мені було 25.
А зараз я відчуваю, що залишуся кольоровою до кінця життя.
Тобто, без жартів, але я живу в цілком білому світі.
-Без образ. -Усе добре.
Але ти ж знаєш, я чорна, я персіянка.
Я безробітна феміністка, якій чоловік оплачує лазерну епіляцію.
Та хто я взагалі така?
Ти чорна персіянка-феміністка,
що одружилась із білим чоловіком, схожим на аутиста,
і ти моя найкраща подруга.
А ти моя.
Але маю тобі сказати, що іноді я не дзвоню тобі,
бо ти завжди під кайфом.
Дзвони до обіду.
О боже.
-Чекай, ти й зараз під кайфом? -Ні.
Енн.
Сонце сідає.
О боже.
Вона написала «на південь від поліції».
Тут весь пляж на південь від поліції.
О господи.
Я схвильована.
Ніби я супергерой, і лечу на порятунок. Розумієш?
Можеш уявити собі супергеройське кіно,
протагоніст в якому — жінка середнього віку?
Вночі вона вдягає костюм із лайкри…
і коригувальну білизну.
І рятує іншу жінку середнього віку
на межі зриву. Це був би хіт.
За 20 хвилин я маю повернутися в ресторан.
Якщо Мартін дізнається, що я залишила Альберта самого, я…
Чому? Йому там добре.
З ним офіціантки фліртують.
Альберт в ресторані — ніби риба у воді.
Я поговорила з Джері,
і він сказав, що дав тобі чек не через мінет.
Чому ти це так сприйняла?
Я відсмоктала йому, бо мені самотньо,
а він дав мені чек, бо я на мілині.
Ось так.
Ага. Краще кажи, що отримала чек за мінет,
це не так гнітюче.
-Ага, справді. -Краще хай буде так.
-Моє життя — депрес… -Он вони.
-Де? -Отам.
Це вони.
-Що це? -Обійми?
Вони там затискаються?
Енн?
-Я така рада, що тобі краще. -О боже, привіт.
Я в порядку.
Знаєте, бувають такі дні,
коли відчуваєш, ніби світ навколо тебе руйнується,
а потім зненацька в тебе знову все добре.
Народ, ви мене любите?
Що?
Ну, друзі ніколи не питають цього, але ви мене любите?
Ну, я щойно кинула дітей.
Залишила їх самих вдома, щоб іти шукати тебе.
Знаю.
Ми все кинемо, щоб іти шукати тебе.
Гадаю, ми просто маємо їй це довести.
-Готові? -Так.
-Ні. -Один, два, три.
О ні. О боже мій.
Ти в порядку?
-Ви страшенно мене любите. -Я думала, ми тебе вб'ємо.
О боже.
Сподобалося?
Ні.
Дивіться.
Дивіться, як птахи летять.
Я щоранку чую їхній спів.
Гадаю, вони справді вірять, що сонце встає через їхні пісні.
Розумієте?
Кожен має знайти сенс свого існування.
Навіть якщо це повне лайно.
Ага.
-Мені подобається. -Ага.
Так, це дуже гарно.
Це один з тих ідеальних моментів у житті.
Дивовижно.
Ага. Подивіться на це.
Шикарно.
Як справи, малий?
Ви в школі святкували Новий рік?
Так.
І ти з'їв цукерки, які тобі подарували?
-Ні. -НІ.
Мама… не дала тобі жодної цукерки?
Вона не годувала тебе цукерками?
Гаразд.
І як ти? Сумуєш за мамою?
Вона останнього часу багато працює.
Ні, все нормально.
-Ти в порядку? -Так.
Що це? Саті?
Дуже добре.
Отже, якщо діра — це ніщо, і вона всюди,
то як у неї не впасти?
Але повернемося до нашого рецепта.
Коли все обсмажилось, переходьте до грибного соусу.
Додайте трохи содової та майцени.
Не забувайте активно зіскрібати коричневі шматочки,
бо чим вони темніші, тим насиченішим буде аромат.
Переклад субтитрів: Катерина Волобуєва