PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
1. DÍL SKORO O DVA MĚSÍCE DŘÍVE
Napadlo ji, že nic, co přijala jako realitu, nebylo skutečné.
Nic.
Možná neexistoval žádný dům, manžel, dítě ani práce.
Nic z toho.
Jen velikánská díra v jejím srdci.
Ne.
Velikánská díra na hrudi.
Ne.
Velikánská díra místo oka.
Velikánská díra v žaludku.
Velikánská díra v jejím zadku.
Obří díra v zadku.
Promiňte, ještě 55 centů.
Kámoška má narozeniny a já prostě…
Vezměte si tyhle za 9,99.
Vážně?
Vypadají úplně stejně.
- Proč jsou tyhle levnější? - Nevoní.
Promiň, mami.
Překonali jsme rekord.
Každopádně, když spatřila tu svou díru, věděla, že ji musí zakrýt,
aby to vypadalo, že o ní neví.
Bála se, že když bude díra moc velká, tak do té nicoty spadne.
V LEDNICI JE DORT. UŽIJ SI TO S KAMARÁDKAMI!
Do té velikánské…
díry v zadku.
Do prdele.
Martine, jdu na ty narozky. Stejně jsem dneska celá zabedněná.
Nevím, co se stalo. Nejde mi to.
Justine, nejsi Simone de Beauvoirová. Ty vaříš.
Starej se o recepty a v pohodě.
Já jen nevařím, jsem šéfkuchařka, no ale…
Chtějí po mně nemožné,
kuchařku s recepty. To já…
Co říkáš na šaty?
Ta barva…
Vezmi si kabát. Až budeš sedět, sundáš si ho.
Jo, dobrý nápad. Stejně jsem si ho chtěla vzít.
Na večeři máš všechno připravené, takže…
Jo, ten tvůj kocour se zase vykadil do vany.
Justine, to se nedá vydržet. Už je moc starý.
- Musíme se rozhodnout. - Ne, uklidím to.
Nemáme řecký jogurt. V lednici včera nic nebylo.
Úplně jsem zapomněla. Cestou zpátky ho koupím.
Díky, zlato.
Máš jednu ledvinu, rakovinu mozku,
teď ta tvoje páteř.
Jak to, že ještě žiješ?
Co je to s tebou?
Taky tě mám ráda.
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, milá Yasmin,
hodně štěstí, zdraví.
- Něco si přej. - No.
Přej si něco.
To dej mně.
Můžu říct, že teď, když mi je 39…
- Jasně. - Jo.
- Plus mínus. - Plus.
Jako vážně, chci říct, že jsem vám všem moc vděčná.
Bůh ví, že rodinu si nevybíráš, ale přátele můžeš.
Tolik jsme toho prožily,
ale ať se děje cokoliv,
vždy se na sebe můžeme spolehnout. Napořád.
- Máme tě rádi. - Na Yasmin.
- Jo.
Na druhou polovinu tvýho života.
Ať je tak skvělá jako ta první.
Nezbývá ti spíš tak jedna třetina?
- Panebože. - Ledaže by žila do sta, co?
Zaprvé, jestli budu žít do 90, což je dneska normální,
tak čtyřicítka je někde v polovině, způlky plná sklenice.
Přesně. Způlky plná.
Všiml si někdo Yasmininých krásných šatů?
- Super. - Jo.
Exkluzivně od Net-a-Porter,
moje první dámská kolekce Yasmin.
Nádhera. Tvoje věci mám ráda.
Děkuju.
Včera se mezi mnou a Jerrym stalo něco šílenýho.
Můžete šílenosti na moje narozky vynechat?
Promiň, Yasmin. Neměla jsem začínat.
Je to moc dobrý.
Dělám s Jerrym. Musím vědět, o co šlo.
- Co se stalo? - Tak dobře.
Víš co? Už mě to zajímá. Povídej.
- O nic nejde. - V pohodě.
Jen taková blbost. Včera jsme byli s Jerrym na večeři.
Neviděla jsem ho několik měsíců. Pak mě vezl domů.
To má být ta šílenost?
Jo. O nic nejde.
- To je všechno? - Jo.
- Proč ne. - To je celý?
Co se stalo?
No…
Nechápu, že jsem skončila se třemi dětmi a každý má jinýho tátu.
Dvě ani nemají svůj nočník.
- Jasně. - Prostě…
Jason snad nikdy nepřiznal příjem, Jerry.
Byla jsi do něj blázen, nedala sis říct.
Já vím. Ale musela jsem se s ním pářit
jak slepice na steroidech?
A tohle dělám celý život.
Celý svůj život buď chlapa mám,
nebo ho sháním, nebo se s nějakým rozcházím,
což je obvykle ten, kterýho jsem šest měsíců předtím chtěla sbalit.
Promrhala jsem tolik času, Jerry.
Tolik času, chtěla bych to vrátit, Jerry.
Chci to vrátit.
Za tu dobu už jsem mohla umět třeba mandarínsky.
Rozumím ti. Víš…
Pamatuješ, jak LA Weekly básnilo o tom espressu na Highland, cos upravoval?
Jo. Jenže ty už se nespecializuješ na interiérový design.
Dala ses na sociální práci, pomáháš, ne?
- Ne. - Jo.
Dala jsem se na to, protože mě nikdo nechce přijmout.
Chtěl jsem ti přihrát tu zakázku, ale investor měl svý lidi.
Jasně, chápu. Jen ztrácím nervy, Jerry.
Můj účet připomíná dětskou kasičku. Víš?
Prostě… z toho šílím.
Vypadám jako mýval?
Jo, trochu.
Ell, chápu to. Rozumím tomu.
Hele, dám ti tady…
Ell, počkej. To ne.
Ell, ne.
No tak dobře.
- Promiň. - Ne, nic se neděje.
- Nevím, co to do mě vjelo. - To nic.
- V pohodě. - Tak já už jdu.
Ne, počkej!
Na. Vezmi si to.
- To máš na… vždyť víš. - Dobře.
Jo.
Děkuju.
Promiň.
Dobrý.
- Ahoj, Jerry. - Ahoj.
To nemusíš, udělám to sám.
A je to. Tak.
VYPLATIT ELL HOROWITZOVÉ
Za vykouření ti zaplatil šekem?
Bože můj. Netušila jsem, že jsi na tom tak bídně.
- Jo, fakt tak bídně. - Cože?
To je odporný.
Jestli si starý kámoši dělají ze svých kámošek šlapky,
řítíme se do záhuby, ne?
Víš co? Zaplatil ti šekem, to je takový trochu staromódní.
Takže romantika.
- Romantika? Šílenost! - Ale ne.
Jde o sex za prachy.
To je v týhle zemi protizákonný. Nebo snad ne?
Na chvíli se uklidníme, jo? Nezlobte se.
- Tak jo. - Jenom na chviličku. Jo?
- Všechno nejlepší. - Díky.
- Všechno nejlepší. - Kolik jich mám…
- Mám to odnést? - To je šílenost.
- Ell, půjčím ti. - To nemusíš.
Vážně.
A co Rebecca?
Opustila ho. Je konec.
- Zase? - Jo.
Nikomu to neřekla, tak si to…
Jasně. Jak jsi mu to mohla udělat?
- Víš, že je závislák. - Mně to…
Sex, láska. Proč mu to děláš?
Chyba. Hele, měla jsem fakt depku. Jasný?
Byl zlomenej. Sešlo se to jedno s druhým a…
Aha, byl zlomenej, tak jsi ho vykouřila, aby se cítil líp?
- A pak tě vylízal, aby se cítil líp? - Bože. Ne, fuj.
A tamto nebylo fuj? Prosím tě. To je…
- Jsem v prdeli. - Co si počnu?
Dělám s ním.
Ještě něco. Je to nevypsaný šek.
Co myslíš, jakou částku si tam mám napsat?
Jen otravuješ. Máš si dělat úkoly.
Vím, že máš úkoly…
Drž hubu, Kaii. Radši se vrať k tátovi.
Za to můžeš ty.
Tohle Kaiovi neříkej, to je…
No ne, to fakt bolelo. Jsi tak silnej.
Takže, k dušené zelenině a pečínce
- pak přidáš hořčici a gros sel. - Dobře.
Objednám pro Guérande.
Ano.
Ahoj, Martine, co je?
Ne, nevyzvedla jsem ho. Víš, pátky jsou občas trochu…
Je to dost…
Ne, sjedu pro něj. Nechám ho v restauraci.
Po večeři ho můžeš vyzvednout.
Dám mu najíst.
Dobře.
Ne. Díky. Ani ne.
Začínala jste kampaní Billa Clintona.
Páni, to jste musela být dítě.
No, bylo mi 18.
Politika mě zajímá odjakživa.
Máma v podstatě patří k Černým panterům.
Můj otec je Íránec, muslim.
Mám hispánské příbuzné.
Pokud vás v téhle zemi pronásledovali,
- pak zřejmě budete má příbuzná. - Ježiši.
Včera jsem měla narozky.
- Nepovídejte, vážně včera? - Jo.
- Taky jsem měla narozeniny. - Prosím?
- To je náhodička. - Pane jo.
- Takže vy, já a Johanka z Arku. - Jo.
- Ovšem různé roky. - Jasně.
Tak všechno nej.
- Vám taky. - Díky.
Narozeniny bývají chvilkou sebereflexe, že jo?
Uvědomila jsem si, že se musím víc angažovat, zvlášť teď.
Proto jsem na tu pozici natěšená.
No, Yasmin, faktem zůstává, že jste na tu pozici příliš kvalifikovaná.
Jde o charitu.
Ne, to vůbec ne.
Zaprvé, dělat jen na půl úvazku je pro mě ideální.
Dala jsem si pár let pauzu, abych se věnovala synovi.
Teď je v šesté třídě,
takže se klidně můžu vrátit do práce.
Yasmin, můžu být upřímná?
Problém je i v tom, že vaši kolegové by byli
o dost mladší.
Aha.
Jakže se váš syn jmenuje?
Orion.
Podle toho souhvězdí, to je bezva.
Ne, podle nejlepšího lovce řecké mytologie.
Jste v pořádku?
Jo, jen…
Došlo mi, že musím za synem.
Počkat. Co vám je? Nemáte infarkt?
Bože, je mi 46, ne 96.
Mám panický záchvat.
Ahoj, zlato.
Ahoj. Stýskalo se mi. Nestalo se ti něco?
V pohodě. Proč by mělo?
Jen jsem měla takový divný pocit.
Proč?
Já nevím. Prostě…
Na čem děláš?
Orione? Pojď. Jinak přijdeme pozdě na karate.
- No jo. - Ahoj, Mario.
- Ahoj. - Měj se hezky.
Tak jo.
Kéž by byl tak nadšený ze školy.
Tak co ten pohovor?
Nejdřív bych ti chtěla poděkovat za to,
že jsi ten nejúžasnější manžel a otec.
Jsi nejlepší.
Ty jsi nejlepší.
No a pohovor…
Nakonec jsem tam nešla, no.
Proč ne?
Přišlo mi, že jsem na tu pozici příliš kvalifikovaná.
Nic se neděje. Chci jen, abys byla šťastná, víš?
Chci, aby si Orion užíval té báječné, samostatné ženy,
kterou miluju.
- Dobrá. Za to ti děkuju. - Jistě.
Ale napadlo tě někdy,
že ta báječná a samostatná žena, kterou miluješ, nemá ráda mrkev?
- Mrkev? - Mrkvový dort k narozeninám.
Mrkev.
Já myslel, že mrkvový máš nejradši. Přeslechl jsem se?
Už měsíce se vyhýbám lepku, Wille.
Ani sis toho nevšiml.
Víš co? Ty se mě totiž vůbec na nic neptáš.
Jen se domníváš.
V tom má náš vztah vážnou trhlinu.
Doufám, že je jediná.
Cože? Jako jediná trhlina? Wille.
- Ne. - Co tím chceš říct?
Yasmin,
přijdeš domů a jsi samá panika.
Oriona to občas děsí.
Chceš tím říct, že děsím své vlastní dítě?
To je v podstatě to nejhorší, co jsi mi kdy řekl.
Jen říkám, že někdy je to dost těžké.
Co je těžké? Je těžké mě milovat?
Pane bože, Wille.
Opakuj po mně, Alberte. „Dům je malý.“
Ano?
Ahoj, jsi teď s Albertem?
Právě jsem ho vyzvedla.
Dej si mě do ucha, prosím tě.
- Takže slavili… - Počkej!
No?
Ve škole slavili Nový rok a dali jim bonbóny.
Ať se jich ani nedotkne.
Má jich jen pár. A jsou bio.
Mě už ty oslavy přestávají bavit! Nový rok,
Halloween, Valentýn,
vždy si něco najdou, aby do nich rvali cukr.
Jo. Tak dobře.
No. Haló?
Proč je na tebe pořád naštvanej?
Není naštvanej na mě, ale na cukr, zlato.
Proč jako?
Protože cukr ti ubližuje, zlato.
Můžeš z něj mít cukrovku.
Co ti cukrovka udělá?
Když se to zvrtne, tak ti můžou odumřít prsty.
Nemluvíš o lepře?
- Dej sem ty bonbóny. - Ale mami!
Alberte, dej to sem. Z cukrovky ti můžou odumřít prsty taky.
Tak jo.
Zdravím, pane.
Šťastný nový rok. Jsou bio.
To je zasranej svět.
Mami, je život zasranej?
Ne, není. Vlastně je.
Není. Pro nás ne.
Jak to?
Protože jsme šťastní, žijeme spolu jako rodina
a každý den máme zdravé jídlo, chápeš?
Chudáci bezdomovci nemají kuchyň. Nemůžou si vařit.
Proto jim příští měsíc doneseme do útulku jídlo.
Ve škole říkají, že musíme být poslové změny.
Není to na školní výlet moc nebezpečné?
Bezdomovci se v dnešní době chovají šíleně.
Vlastně jsou spíš naštvaní, ne šílení. Jo, naštvaní.
Tenhle teda byl obojí.
Mami, prosím tě, hlavně tohle neříkej před nikým ze školy.
Dobře.
Příští týden máme ve škole nácvik.
Řeknou nám, co dělat při zemětřesení, požáru,
při nouzových situacích.
A to je co?
Vždyť víš. Třeba…
Dobře. Přestaň už.
Dej si bonbóny.
Hlavně to neříkej tátovi.
Sněz si ty čokoládový.
Děkuju, mami.
Mami, myslíš, že kdyby Johna Lennona nezastřelili,
byl by svět lepším místem?
To nevím.
Možná.
Já myslím, že jo.
Na visačkách stojí: „Vyrobeno v LA. Bezpečně.“
Přece nemůžu nechat děti vyrábět dětské oblečení.
Nebo bych tam spíš měla dát: „Dětmi vyrobeno pro děti.“
Chytlavý. Ale jí je přes 20.
Vážně?
Prosím.
Je jí 28?
Na té fotce si není moc podobná.
Určitě jen nepovedená.
V pohodě. Tak nic.
Dobře.
YAS
KONOPNÍ GUMOVÍ MEDVÍDCI PŘÍCHUŤ MELOUNU
Hele, můžu ti zavolat pak?
- Myslím, že mě Will opustí. - Cože?
Mám si pronajmout byt?
- Ale ne. - Teroristku nikde nevezmou.
- Cože? - Muslimy má za teroristy každý.
Zlato…
Ani nemám vlastní peníze.
Já už…
Víš co? Jdu se projít k oceánu.
Půjdu na pláž, budu v přírodě.
Nevím. Aspoň na ty sračky zapomenu.
Přijdu za tebou. Jo? Klid.
Takhle už dál žít nemůžu.
Yasmin?
Takhle už dál žít nemůžu.
Co blbneš? Máš hodně důvodů, proč žít.
Ne, na to už je pozdě.
Pozdě? Je ti 30.
Je mi 27.
No vidíš.
Mám takovej pocit, že se stane něco strašnýho.
Jako světu.
Zlato.
Jsi krásná, chytrá, taky sjetá.
Bude to dobrý.
- Fakt, věř mi. - Vždyť mě ani neznáš.
- To nevadí, ale i tak se mi líbíš. - Holky!
- Co je?
Zrovna jsem se líbala s chlapem a asi byl bezzubej.
Cože?
- Tak to… - Neměl zuby.
Jako fakt.
- Já se kousla do jazyku. - Bezzubej.
Fakt divný. Ale je to pravda.
- Někoho tu zachraňuju. - Divný.
Co?
Neskákej.
- Ne, nebude skákat. - Nebudu.
Neskákej.
Jaký skákání? Chci si zapálit cígo.
Jen se…
O co vám jde?
- Jako fakt. - Cože?
Opravdu. Mám takovej pocit, že se světu stane něco strašnýho.
- Daleko horšího než třeba Y2K. - Ne.
Ještě horšího, než kdyby vyhrál George W. Bush.
Kam na to chodíš?
- Vážně. - Jsi blázen.
Ale je fakt super.
- Asi budeme nejlepší kámošky. - Jak se jmenuješ?
Tys zapomněla moje jméno?
Šeherezáda.
- Ne. - Ne?
Jsem Yasmin.
Dělejte, pojďte si dát panáka. No tak.
Tak jo, jde se!
Na 21. století, holky.
Ženský, jdeme na to!
Dělejte. Musíme do sebe dostat víc chlastu.
Yasmin?
Ahoj, tady Yasmin. Zanechte mi vzkaz.
Panebože.
Bože.
Gretchen, potřebuju, abys dala pozor na Sebastiana. Jo?
Tenhle týden už mám 35 hodin odmakaných, Anne.
Yasmin mě potřebuje.
Co když ti k týdenní výplatě přidám 40 dolarů?
Tady se nejedná jen o prachy, Anne.
Jde o kvalitu života.
Tak 45 dolarů.
Dostaneš 75 babek.
- Platí? - Jo.
Fajn. Takže ti moc děkuju.
Vážím si toho. Měj se, zlato.
Ahoj, mami.
Nic jsem neudělal. Jen tam seděl.
Jistě, najednou ti náhodou spadla do klína a tobě vklouznul do její pusy.
Ne, to bylo úmyslný. Ona ten banán chtěla.
Brečela, připadala si osamocená. Byla nalitá.
Pořád lepší. A pak jsi jí za to zaplatil.
Cože?
Já jí neplatil za ten banán.
Dal jsem jí šek, abych jí pomohl.
Víš, Jerry, teď na tohle není vhodná doba. Lidi za to chodí sedět.
Justine, protože mám problém,
tak mě to dost tíží.
Pak jsem se rozbrečel.
Tohle musí být nemoc, proboha.
Jasně, Jerry, ale s kámoškou?
Hlavně kámošky. Jo.
Kámošky taky. Je to zlý.
No, to jsem ale i já.
Jenže s tebou… Máš přece skvělou rodinu, ne?
Dobře. Můžeme změnit téma?
Probereme tu knihu.
Jak ti to jde?
Jde mi to skvěle.
Chtějí tam něco francouzského, okouzlujícího
a kousek tebe.
Jestli chceš, Evan ti vypomůže v kuchyni.
- To nemůže. - Ale může.
Než dokončíš první verzi.
Ne. Beze mě se restaurace sesype.
- Jerry, ty se… - Kdepak.
Jerry…
Jsi v pohodě?
Jo. Ne.
Hrozně mě zlobí žaludek.
Ta debata mě znervóznila.
- Ta o knize? - Ne, ta o knize ne.
Neměl by sis vzít jen dva?
Doktor říká, že do 30 denně je to v klidu.
Justine, jako moje kamarádka, můžeš o tom pomlčet?
Jo, asi bude lepší, když před tebou zavřeme ústa všechny.
To je vtipný.
Fakt hodně.
Tak jo.
Pozor, koťátka.
Nesahat.
- Už se neopovažuj. - Čau, co je?
Justine, přijdeš za mnou na pláž?
Proč?
Míří tam Yasmin.
Prostě zněla hůř než obvykle, víš?
Jako dost depresivně.
- Vážně? - Do háje.
A má vypnutej telefon.
Jsem v práci.
Vaše restaurace je pět minut od pláže. No tak.
Dobře. Ale jak ji najdu?
Asi bude někde u hřiště.
Dívej se po ní.
Nechám tu Alberta a přijdu.
Děkuju.
- Haló? Ahoj. - Ell, to jsem já.
Yasmin má krizi.
- Cože? - Vypnula telefon.
No, když si vypnula telefon, tak chce být nejspíš sama.
- Prostě… - Jde na pláž.
- Musíme ji najít. - Co?
- Justine už je na cestě. - Dobře.
- Proč je Justine na cestě? - Potřebuje nás, Ell. No tak.
Tak dobře.
Saro, budeš hlídat bráchy. Jde o naléhavý případ.
- Nepotřebuju chůvu. - Já taky ne.
Ale potřebujete.
Chci za to prachy.
Nepřeháníš?
Jo!
Nedělejte blbosti.
Nezodpovídám za vás.
Bože můj. Hledala jsem tě všude.
- Promiň. - Proč nebereš telefon?
Vybila se mi baterka.
Díky, že jsi sem přišla.
To je jasný.
Anne, poslední dobou jsem jak vyměněná.
Přemýšlím.
Rozhodla jsem se,
že budu s Willem,
když mi bylo 25.
A ten okamžik mě ovlivní na zbytek života.
Nechci se nikoho dotknout, ale žiju výhradně ve světě bělochů.
- Neber to osobně. - To nic.
Jenže já jsem snědá. Peršanka.
Jsem feministka bez práce, které manžel platí za odstraňování vlasů.
Tak kdo kurva jsem? No ne?
Jsi snědá, perská feministka,
která si vzala bělocha a pravděpodobně autistu.
A jsi moje nejlepší kamarádka.
Ty moje taky.
Ale musím ti říct, že někdy ti nevolám, Anne,
protože jsi pořád sjetá.
Musíš před polednem.
To snad ne.
- Počkej, teď jsi taky sjetá? - Ne.
Anne.
Sluníčko zapadá.
Panebože.
Psala „jižně od policejní stanice“.
- Na jih od stanice je celá tahle pláž. - Ach jo.
Se mnou to hází.
Přijdu si jako superhrdinka na záchranné misi. A ne?
Umíš si představit film o superhrdinech,
s ženskou středního věku v hlavní roli?
Oblékla by si elastanový kostým…
Od firmy Spanx.
Pak zachrání další středního věku,
která je na zhroucení. To by byl hit.
Za 20 minut se musím vrátit do restaurace.
Jestli Martin zjistí, že jsem tam Alberta nechala samotného…
A co? Má to tam rád. Servírky s ním flirtují.
Albert je tam jako ryba ve vodě.
Hele, mluvila jsem s Jerrym.
Říkal, že ten šek s vykouřením nesouvisí.
Tak proč si vymýšlíš?
Vykouřila jsem ho, protože jsem sama,
šek mi dal, protože jsem na mizině.
Asi tak nějak.
Radši o tom šeku dál vyprávěj ve spojení s vykouřením,
to není tak depresivní.
- Jo. Určitě. - Drž se toho.
- Můj život… - Tamhle!
- Kde? - Tamhle jsou.
- Jo. Co to dělají? - Objímají se?
Nebo se líbají?
Anne?
- Jsem tak ráda, že je to lepší. - No ne, ahoj.
Jsem v pohodě.
Znáte ty dny,
kdy vám připadá, že se všechno sype pod nohama?
No a pak je to najednou zničehonic v pohodě.
Hele, máte mě rády?
Prosím?
Kamarádi se na tohle nikdy neptají. Ale já jo: „Máte mě rády?“
Nechala jsem doma děti samotné. Jen abych tě mohla jít hledat.
To je fakt.
Nechaly bychom čehokoliv, když je potřeba tě najít.
Holky, asi bychom jí to měly dokázat.
- Můžeme? - Jo.
- Ne. - Raz, dva, tři.
To snad ne. Panebože.
Není ti nic?
- Milujete mě k smrti. - Spíš to vypadalo naopak.
Bože můj.
Líbilo se ti to?
Ne.
Podívejte.
Jak jsou ti ptáci pěkně vyrovnaní.
Každé ráno je slyším zpívat.
Napadlo mě, jestli nevěří tomu, že oni jsou příčinou východu slunce.
Rozumíte mi?
Jakoby si všichni lidi i zvířata museli najít smysl své existence.
Třebaže je to kravina.
Jo.
- Líbí se mi tu. - Jo.
Je to vážně krása.
Tohle je jeden z dokonalých životních okamžiků.
Úžasné.
To jo. Sledujte to.
Nádhera.
Tak co, jak je?
Slavili jste ve škole Nový rok?
Ano.
A jedl jsi ty bonbóny, co ti dali?
- Ne. - Ne.
Maminka ti žádné bonbóny nedala?
Necpala tě jimi?
Dobře.
A jak se máš? Chybí ti máma?
Poslední dobou pořád pracuje.
Ne, jsem v pohodě.
- Takže dobrý? - Jo.
Kdo to je? Satie?
Výborně.
Takže když se ta nicotná díra rozprostírá v podstatě všude,
jak do ní nespadnout?
No nic, vraťme se k našemu receptu.
Jakmile je maso upečené, můžete začít s houbovou omáčkou.
Přidejte trochu sodovky a kukuřičného škrobu.
Nezapomeňte intenzivně oškrabovat hnědé části.
Čím tmavší kousky, tím výraznější chuť.
Překlad titulků: Michal Pokorny