Han har forandret sig så meget.
Det er svært at se på, hvad han er blevet til.
Jeg kunne næsten ikke genkende ham.
Og det er trist.
For han var en stor del af mit liv.
Når jeg tænker på ham nu, er der bare et tomt hul.
Jeg ved inderst inde-
-at jeg må se ham i øjnene, før de henretter ham.
En gang til.
WILDA GADD ER STADIG TRAUMATISERET OVER DET-
-HENDES EKSMAND GJORDE.
Masser af pletter, misfarvninger, masser af maddiker.
Der ligger et lig nedenunder.
At se resultatet af det, han gjorde, hjemsøgte mig i årevis.
Retsmedicinerens folk åbner beholderen til venstre.
De sagde, at der også var et lig i den anden beholder.
Der er megen smerte, fordi det var en, jeg engang elskede-
-som gjorde alt det her.
Det er svært at tænke på, for det var en stor del af mit liv.
Men det var en løgn.
HVAD HVIS PERSONEN TÆTTEST PÅ DIG...
...I DET SKJULTE VAR EN DJÆVEL?
VILLE DU SE ADVARSELSTEGNENE?
Howard og jeg voksede op som fætter og kusine.
Hans mor var gift med min onkel Sam.
Så Sam spillede en dobbeltrolle i vores liv.
Han var min biologiske onkel, men også Howards stedfar.
Howard og jeg var sammen til jul og fødselsdage.
Jeg har mange gode barndomsminder.
Vi boede på landet, så vi kunne gå ud og lege.
Intet tydede på, at han var destruktiv eller manipulerende.
Vi var børn.
Howard gik i gymnasiet, da hans mor blev skilt fra min onkel.
Jeg mødte ham først igen omkring 1988, og vi blev venner.
Tænk, at det har taget os så lang tid at mødes.
Jeg blev tiltrukket af Howards personlighed.
Han kunne få mig til at grine. Han var flot.
Han virkede oprigtig og ærlig.
-Du ser godt ud. -I lige måde.
Jeg var lige blevet skilt og havde selv to børn.
Han var enlig far.
Howards datter, Kelly, er på alder med min søn. Vi klikkede bare.
Kelly blev som min egen datter, og jeg adopterede hende.
Da vi blev gift, behandlede han mine børn godt.
Det var det, jeg ønskede.
Jeg ville have en mand, som elskede mig og mine børn.
Jeg troede, at vi havde et tæt familieforhold.
...indtil det gik galt.
WILDA FORVENTEDE IKKE, AT DEN HOWARD HUN GIFTEDE SIG MED-
-VAR SÅ ANDERLEDES END DEN DRENG, HUN HAVDE KENDT.
MEN DER HAVDE VÆRET ADVARSELSTEGN
Howards første kone hed Debra Winegar.
Det var "ægte kærlighed", men jeg mødte aldrig Debbie.
Hun var allerede forsvundet.
Jeg besøgte hans tante.
Hun sagde, at Debbies forsvinden var et mysterium.
Hun var der den ene dag og væk den næste.
Da Debbie forlod Howard, tog det hårdt på ham.
Ifølge Howard gik alt godt, og så en dag forsvandt hun pludselig.
Han sagde bare, at hun forlod ham og børnene en dag.
Han havde ikke set det komme. Ingen besked eller noget.
Alle hendes personlige ejendele var væk.
Der var ingen optegnelser, der kunne spore hende.
Ingen brug af kreditkort eller kørekort.
Jeg forstod ikke, hvordan nogen kunne forlade sin familie.
Ud fra Howards forklaring rejste Debbie bare, og vi troede på ham.
Debbies familie mente, at Howard havde gjort noget.
De føler, at han dræbte hende og skilte sig af med liget.
Han sagde: "Jeg kom hjem, og hun var væk."
"Jeg har ingen grund til at lyve."
"Hun havde problemer og trængte til en pause."
Det var hans eneste svar.
Hun stak af for at komme væk.
Jeg var forelsket i ham, så han ville ikke lyve for mig.
Hendes familie tror stadig, at hun blev myrdet.
Jeg er sikker på, at han myrdede hende. Jeg ved ikke hvorfor.
Hvad skal jeg føle? Hun er meget køn.
Hun ser glad ud, sikkert stadig teenager. Hun har livet for sig.
Alle fortalte mig, at Debbie var en meget hengiven kone og mor.
Ingen har fundet nok til også at retsforfølge Howard for hende.
Hvis han kunne have dræbt en, der var så smuk-
-kunne det også være sket for mig.
Hvis de ikke havde anholdt Howard, var jeg nok blevet den næste.
WILDA OPDAGEDE, AT HOWARD HAVDE EN LUSKET SIDE.
Set i bakspejlet havde han tendens til at begå bedrageri.
Howard besøgte mig på arbejdet en dag.
Han viste mig, at min varevogn var smadret.
Du milde!
Historien var-
-at hans datter ville lære at køre, men hun kørte min bil i grøften.
-Er hun uskadt? -Hun har det fint.
Han sagde, at Kelly var meget ked af at have ødelagt bilen.
Han bad mig om at glemme det.
Så jeg lod det ligge.
Men min bil var bulet, som om nogen havde slået den med en genstand.
Han ringede til forsikringsselskabet for at få det hele ordnet.
-Hej, skat. -Vi har ikke fået checken.
Det er latterligt!
De gav os en check. Jeg skulle holde lidt på den.
Vi har allerede fået checken.
Han troede, jeg ville give ham checken, så han kunne få pengene.
Hvad gjorde du med den?
Jeg insisterede på, at vi skulle have et køretøj mere.
Så jeg købte en bil mere.
Du kan ikke købe en ny bil uden at tale med mig først!
Han var meget vred over, at jeg ikke ville dele pengene med ham.
Vi skulle tale om, hvad vi skulle gøre med pengene!
Han burde også være en del af det.
Hvis jeg havde ventet, havde pengene ikke været der.
Jeg ved ikke, hvad han ville med dem.
Du overreagerer.
Dengang gik det ikke op for mig-
-men mønstret var der. Men jeg elskede ham og ville ikke se det.
WILDA OPDAGEDE, HVOR LANGT HOWARD VILLE GÅ FOR PENGE.
Vi kunne bygge vores eget hus.
Alle fik, hvad de ville have.
Det skulle være vores hjem.
Men vi kunne sidde og se en film-
-og han sagde: "Vi kan brænde huset ned og bygge et nyt."
Hvad snakker du om?
Tænk på pengene fra forsikringen.
Det er vanvid.
Jeg kiggede på ham, som om han var skør.
Jeg ville ikke brænde mit hus ned for penge.
Det er vores hus! Vores børn var med til at bygge det.
Det var underligt, at Howard nævnte det, for det var ikke ham.
For mig var han den, der kunne forsørge os.
Hvor langt ville han gå for at få forsikringspenge?
Men jeg var forelsket i ham, og det gik ikke op for mig.
Jeg troede ikke, han mente det nok til at gøre det.
DET VAR ET SPØRGSMÅL OM TID-
-FØR HOWARDS INDRE DÆMONER TOG OVER.
Jeg kan ikke være bange for ham.
Jeg vil ikke være hans offer.
Det er Howard, der leger med pigerne.
Han elskede at brydes med dem og bar rundt på dem.
Howard var en god far for børnene.
Han var opmærksom på, hvad de havde brug for eller ønskede.
Hvis han kunne, gjorde han det.
Han tog ting med hjem fra sine rejser for at overraske dem.
At se på billederne kan give en myrekryb. Det er uhyggeligt-
-at se, hvordan det var før, når jeg ved, hvad han gjorde.
Når man ser på billedet nu og ved, hvad han gjorde i 2002-
-tænker jeg på, hvor stor fare jeg har udsat børnene for.
For hvis han var den person ni år senere...
...var han den person på dette billede.
Vi så bare ikke faren.
Det er svært at se på billederne. Jeg har destrueret de fleste.
I den periode var han meget afslappet og glad.
Alt gik perfekt.
Jeg troede, vi skulle være sammen for evigt.
Det er svært at tro, at det var ham, som fortalte mig, at han dræbte folk.
Jeg var forelsket i manden på billedet.
Jeg vil ikke se den side af ham.
Det var den, han fik mig til at tro, han var, men det var han ikke.
Alle de år var spildt.
Jeg troede, at mit liv var lykkeligt, og at alt var i orden.
Så blev det hele vendt på hovedet. Det hele var en løgn.
JO LÆNGERE HOWARD VAR PÅ FARTEN-
-JO MERE MISTÆNKSOM BLEV WILDA.
Da Howard kørte lastvogn, styrede jeg forretningen.
Vi kørte fra den ene grænse til den anden.
Han var væk fra mandag til fredag.
Han kunne være væk i ugevis, især hvis han havde langture.
Normalt bookede jeg turene, men Howard begyndte at ændre sine vaner.
-Hej. -Hej, skat.
Han tog sig selv af at skaffe ture.
Han beskrev det som lettere og mindre tidskrævende.
-Hvordan gik turen? -Alt gik godt.
Jeg har købt noget til børnene.
Jeg kunne gå ud fra, hvor han skulle være. Når jeg så fik papirerne-
-havde han ikke været, hvor han sagde, han var.
St. Louis. Kørte du ikke fra Texas til Florida i denne uge?
Når han sagde, at han var steder, han ikke havde været-
-føltes det underligt, som om der var noget galt.
Han skjulte noget. Men han havde altid en grund.
Jeg blev færdig en dag tidligere.
Uanset hvad jeg spurgte om, havde han et godt svar.
Måske var chaufførjobbet en del af et dobbeltliv.
Han havde et andet liv, når han kørte lastbil.
DA HOWARDS DATTER BLEV TEENAGER-
-TOG HANS FORHOLD TIL HENDE EN MÆRKELIG DREJNING.
Han ville gøre sin datter glad, og jeg forstår hvorfor.
Det er hans eneste biologiske barn.
Han ville passe ind. Han ønskede, at hun ville være sammen med ham.
Men han begyndte at gøre ting, jeg ikke havde det godt med.
Han var sammen med hendes venner.
Kelly var venner med Samantha Leming.
Adam Chrismer var Samanthas kæreste.
Howard kørte ofte Kelly, Adam og Samantha til butikken.
Han købte øl til dem.
Da han var 40, ville han være teenager igen. Så det blev han.
Jeg blev først klar over det, da jeg mødte alle teenagerne derhjemme.
Jeg havde nattevagt, så jeg kom normalt hjem mellem 06.30-07.00.
Engang, da jeg kom hjem, lå de alle og sov i soveposer-
-tæpper, lagener og alt muligt.
Der var over 20 børn.
Howard lå og sov, så jeg vækkede ham og spurgte, hvem der sov i mit hjem.
Hvad fanden sker der?
Han forklarede, at de var Kellys venner.
Det blev for sent til at køre dem hjem.
De kunne ikke enes med forældrene.
Han sagde, det var et sikkert sted for dem, et sted at bo.
Du forstår ikke, hvad børnene gennemlever derhjemme.
Jeg ville have det stoppet.
Jeg krævede, at jeg ikke kom hjem og fandt det igen. Det var upassende.
Jeg mener det! Det er forkert, og det skal stoppe.
Men flere gange, når jeg kom hjem om aftenen, lå der slikpapir-
-eller min skraldespand var fuld. Så jeg vidste, at børnene stadig kom.
15-årige hænger ikke ud med 40-årige mænd.
Heller ikke, hvis de er venner med dine børn.
TIL SIDST BLEV HOWARDS ADFÆRD FOR MEGET FOR WILDA.
Hans forhold til teenagerne udviklede sig hurtigt.
Det gik helt galt nytårsaften.
Howard og hans datter var forsvundet.
Næste dag spurgte jeg, hvor han havde været.
Hvor har du været?
Han sagde, at han kørte sin datter og hendes ven-
-til et motelværelse, og der sad de og drak.
Så han besluttede at overnatte.
Jeg gjorde det ansvarlige.
Jeg blev mere og mere vred.
"Hvorfor kører du dem rundt? Hvor er deres forældre?"
Hvis du vil hænge ud med en flok teenagere, er det fint.
Gør bare det.
Jeg ville ud. Jeg ville ikke vente.
Jeg er færdig med dig.
Vi havde aftalt, at jeg aldrig ville kæmpe om forældreretten til Kelly.
Så jeg pakkede mine børn, og vi rejste, og jeg kom videre.
Han var en mand i 40erne, som legede med andre folks børn.
Hvis alle andre kommer først, har jeg ikke brug for ham.
Han prioriterede ikke rigtigt. Vi forblev venner. Jeg var ikke vred.
Jeg ville have mit liv adskilt.
DET AFSKRÆKKEDE IKKE HOWARD, AT WILDA REJSTE.
Adam og Samantha begyndte at overnatte der.
Historien var, at Adam og Samanthas forældre havde smidt dem ud.
Det var skørt, men det er hans prioritet.
Hans undskyldning var: "Jeg hjælper de børn."
"Jeg sørger for, at de går i skole." Det var hans undskyldning.
Mit hus blev et festhus for teenagere.
WILDA VIDSTE IKKE, HVAD HOWARD VILLE GØRE, NÅR HAN VAR ALENE.
En flok maddiker ved indgangen. Og nogle rødbrune pletter.
Jeg var taknemmelig for at komme ud. Vi kunne have været de næste.
Der ligger et lig nedenunder.
Sam Thomas var min biologiske onkel, men også Howards stedfar.
Vi havde ikke talt med ham i nogle dage, så vi ringede den 3. september.
Vi ringede og ringede.
Han svarede ikke, så næste dag prøvede vi igen, men uden held.
Næste dag ringede vi tidligt om morgenen, men intet svar.
Ingenting.
Det gik mig ikke på, før det havde stået på i flere dage.
Der var noget galt.
Howard vidste, at vi ledte efter Sam.
-Hej, Howard. -Hej, Wilda.
Har du talt med Sam?
Han sagde, han havde besøgt Sam, og han havde det fint.
Jeg så ham for et par dage siden.
Howard sagde: "Jeg mener, at Sam nævnte noget om en autocamper."
Han sagde noget om at købe en autocamper.
"Bare rolig. Han har det fint."
Howard fandt på undskyldninger for, at vi ikke skulle gå op til huset.
Sam kan klare sig selv. Han klarer sig.
Godt.
Men at han bare tog af sted uden at give nogen besked-
-gav ingen mening.
Vi vidste, han havde helbredsproblemer.
Ikke noget alvorligt. Men vi ville se til ham. Så jeg kørte hen til huset.
VED SAMS HUS VIRKEDE ALT NORMALT...
TIL AT STARTE MED.
Alt i huset ser godt ud. Hans seng var redt. Alt.
Alt så normalt ud. Møbler og tøj var der. Howard var sammen med mig.
Men han fulgte os som en skygge for at se, hvad vi så på.
Han så nervøs ud.
Han ville skynde sig. "Vi kan ikke se noget her. Kom."
Dengang virkede det ikke mistænkeligt-
-for han fik det til at se ud, som om han hjalp.
Men det var, som om han ville sikre sig, at vi ikke så noget.
Det var mere, som om han overvågede os.
Sam havde sin medicin på sig, så hvis han skulle ud at rejse-
-ville han have taget sin medicin med.
Men da jeg ledte på badeværelset-
-opdagede jeg, at hans piller stadig var i skabet.
Det var mærkeligt, så det noterede jeg mig.
Min mor og onkel gik til politiet og meldte ham savnet.
Sheriffen sagde: "Han er 73 og kan tage hen, hvor han vil."
De tog det ikke alvorligt, at min onkel var væk.
WILDA OG FAMILIEN BEGYNDTE AT LEDE EFTER HENDES ONKEL SAM.
SAVNET
Vi lavede vores egne plakater med et af de få billeder, vi havde af Sam.
Han brød sig ikke om at blive fotograferet.
Vi satte dem op i hele North Georgia og Chattanooga, Tennessee.
Da Sam forsvandt, var Howard meget hjælpsom.
Han satte plakater op og hjalp, så godt han kunne.
Jeg troede, at han var bekymret. Så vi ledte og ledte.
Nogen genkendte hans navn, men ikke billedet.
Nogen havde prøvet at bruge hans kreditkort.
Vi gav sheriffen besked. Vi vidste, der var noget galt.
Plakaten var den eneste mulighed for at finde ham. Men vi kom for sent.
Da vi nåede frem, var han allerede død.
Vi nåede ham ikke hurtigt nok.
WILDA OPDAGEDE CHOKERET-
-HVEM SOM HAVDE BRUGT ONKLENS KREDITKORT.
Vi fik opgørelser, der viste, at kreditkortene blev brugt.
Vi bad dem finde videoen. Det var Howard og teenagerne.
Jeg var chokeret over, at det var Howard.
Har du brugt min onkels kreditkort?
Lyv ikke for mig.
Howard påstod, at Sam gav ham kortet, fordi han havde givet ham kontanter.
Det er kompliceret.
Howard havde angiveligt givet ham 4.000-5.000 dollar.
Howard havde givet Sam penge, og han gav ham kreditkortet-
-i tilfælde af, at han ikke kunne få pengene.
Han sagde, han havde haft det i månedsvis.
Men kreditkortet blev først brugt om morgenen, efter at Sam forsvandt.
Det giver ingen mening.
Det var et advarselstegn. "Hvad ved du?"
Alligevel sagde han, at Sam var bortrejst.
Jeg er færdig med at tale med dig. Du bør gå nu.
Meget mistænkeligt.
-DA POLITIET FORTALTE WILDA, AT HOWARD VAR BLEVET ANHOLDT-
-GIK HUN UD FRA, AT DET VAR PÅ GRUND AF KREDITKORTET.
Det er indgangen til magasin nr. 47.
Jeg nærmer mig magasinet. Intet er blevet fjernet.
De ringede og sagde, at Howard var blevet anholdt.
De sagde, at jeg skulle opsøge politiet i Johnson City.
En flok maddiker ved indgangen. Og rødbrune pletter.
Jeg anede ikke, hvorfor han var blevet anholdt.
Vi har måske en handske bag presenningen ved bagvæggen.
En af dem sagde: "Vi har fundet ligene."
Jeg sagde: "Har I fundet min onkel død?"
"Nej, vi har fundet nogle lig."
Howards mor ejede bygningen.
Første markør, skoaftryk på presenningen.
Nr. to: Værktøj under presenningen. Hammer, økse og saks.
At høre, at de havde fundet lig i hans mors lagerbygning...
...gav mig kvalme.
Der ligger et tæppe ovenpå.
Masser af pletter, misfarvninger, masser af maddiker.
Der ligger et lig nedenunder.
De sagde, at da de åbnede døren, slog lugten dem omkuld.
De åbnede beholderne for at kunne se ligene.
-Det er mærkeligt. -Det er meget sært.
De kunne se blod og kropsdele fra mindst to personer.
Samantha og Adam var forsvundet.
Jeg vidste, at Howard hang ud med dem.
Der var to mærker på hovedet, der kunne stamme fra en motorsav.
Jeg talte med en anden betjent.
Han bad mig tage mikrofon på og tage hen til Howards mor.
Vi har brug for mere information.
Jeg sagde, jeg ville bære mikrofon, hvis jeg måtte tale med ham.
Vi har bare brug for information.
De fik en DEA-agent til at sætte mikrofonen på mig.
Han sagde: "Kl. 17.55 skal de tænde for tv."
En nyhedskanal sender en indslag om mordet.
"Hvis vi hører noget usædvanligt, kommer vi ind. Vi har folk derude."
WILDA INDSÅ IKKE, HVILKEN FARE HUN BEGAV SIG UD I.
Hans moster Marie åbnede.
-Hvem er det, Marie? -Det er bare Wilda.
Da jeg kom ind, låste hun døren.
De låste aldrig dørene, men pludselig gjorde de.
De var begge nervøse og sagde: "Du må besøge Howard."
"Du må hjælpe Howard."
Jeg sagde: "Lad os se nyheder, mens jeg er her."
I Johnson City efterforsker politiet en makaber...
Der var en lagerbygningen med politiafspærring.
De sagde, at de havde fundet teenageres lig.
Betty og Marie sagde: "De har fundet børnenes lig."
Du godeste!
Hun sagde: "De har fundet Samantha og Adam."
Betty sagde: "Det er min bygning."
Jeg holdt øjenkontakten så godt, jeg kunne-
-for jeg vidste ikke, hvem der er involveret.
Jo mere de snakkede, jo mere ville jeg væk.
Jeg sagde: "Jeg må af sted."
Jeg må gå.
Det er det mest skræmmende, der nogensinde er sket.
Marie og Betty rejste sig op.
De råbte: "Du skal ingen steder."
Betty var kendt for at bære mere end en pistol.
Da Betty gik, troede jeg, hun gik efter pistolen.
Jeg gik i panik. Jeg troede, at de ville slå mig ihjel.
Jeg nærmede mig døren. Jeg vidste, at den var låst.
Jeg prøvede at låse den op.
Politiet sagde, at de kunne nå mig, men jeg stod foran døren.
Jeg fandt senere ud af, at de ville sparke døren ind-
-men det undlod de, fordi jeg prøvede at åbne døren.
Betty kom tilbage med penge. "Giv dem til Howard," sagde hun.
Da Betty kom ind med penge i hånden-
-var jeg chokeret, men også lettet.
-Lov mig, at du gør noget for ham. -Det lover jeg.
Jeg troede, hun ville slå mig ihjel, fordi de havde sagt for meget.
De ønskede mig held og lykke.
WILDA KONFRONTEREDE HOWARD I FÆNGSLET.
DERES SAMTALE BLEV OPTAGET.
Jeg vidste, at han havde svarene.
Jeg følte, at han ville tale, fordi han var desperat.
Han sagde: "Du kommer for sent."
For sent til hvad?
Han hævede ikke stemmen.
-De har fundet ligene. -Hvis lig?
Han sagde: "Det var i tv. De har fundet ligene af Adam og Samantha."
Jeg fik ham til at tale.
Han sagde, at han skød Adam i hovedet.
FAKTISK LYDOPTAGELSE
Dræbte du dem?
-Adam og Samantha? -Ja.
Jeg blæste hovedet af dem. Jeg trykkede på aftrækkeren.
Jeg blev så vred.
Da Howard fortalte mig det, fik jeg kvalme.
Jeg ville væk derfra, men jeg ville stadig have svar om Sam-
-for jeg vidste, der var mere i det.
Jeg måtte høre hele historien, uanset hvor meget jeg hadede det.
Howard påstod, at han dræbte børnene, fordi de dræbte Sam.
Ifølge Howard ville børnene begå røveri mod Sam.
Adam kom ind og pralede med, at han havde dræbt den gamle mand-
-og havde parteret ham.
Howard tog en pistol og skød ham og derefter Samantha.
Skød du Adam i Bettys hus?
Nemlig.
-Hvor var Samantha? -Hun var lige ved siden af ham.
-Hvad sagde hun? -Hun vendte sig. Jeg skød også hende.
Han sagde, at han parterede Adam.
Adam sagde, at han skar Sams hoved af. Så han gjorde det samme ved Adam.
-Hvem parterede du? -Adam?
-Hvad skar du af? -Hans hoved og hænder.
-Begge hænder? -Ja.
Der var ingen følelser. Som om han fortalte om en fodboldkamp.
-Hvad gjorde du med resten af ham? -Lagde ham i magasinet.
-Hvor er Samantha? -Samme sted.
-Hele hende? -Ja.
Jeg spurgte Howard, om han dræbte Sam. Han sagde nej.
Han sagde, at børnene dræbte Sam. Men måden, han sagde det på...
Jeg vidste, at han gjorde det.
Hans adfærd og hans ordvalg fik mig til at forstå-
-at han havde dræbt min onkel og Debbie.
Efterforskningslederen sagde: "Tak, fordi du gjorde mit arbejde."
Jeg sagde: "Giv mig en pistol. Jeg tager mig af ham."
Kunne jeg have dræbt Howard? Nej. Men det var min eneste reaktion.
Jeg blæste hovedet af dem. Jeg trykkede på aftrækkeren.
Jeg blev så vred.
Det er, som var det i går. Det hele kommer tilbage nu.
Det er stadig uvirkeligt. Han gjorde det, og jeg kan ikke ændre det.
Jeg bliver altid spurgt om, hvorfor Howard valgte at fortælle mig det.
Han troede nok, at jeg ville hjælpe ham.
De ord, der skiller sig ud, er, at han blæste hovedet af dem.
Han fortalte mig mange detaljer, men det er de ord, jeg altid vil huske.
Det er Sam. Det var det, der i 2002 fik mig til-
-at bære mikrofon-
-for at finde beviser mod en mand, jeg troede, jeg elskede.
Sam elskede sin familie. Han ville gøre alt for os.
Han elskede børnebørnene.
Men han så dem ikke vokse op. Det er der ingen lindring for.
Billeder erstatter ikke det, de mistede.
Men dette billede hænger i alle vores hjem...
...så vi ikke glemmer ham.
Han smiler altid til os, så det er et glædeligt billede.
Vi elsker dig, Sam. Du er ikke glemt.
Undskyld.
WILDA NÆGTEDE AT STOPPE, FØR HUN FANDT SAMS LIG.
Howard havde givet mig information om, hvor jeg kunne finde Sam.
Sams lig lå på Lookout Mountain.
Han sendte mig til forskellige steder på Lookout Mountain.
Der var folk fra Georgia State Patrol og Walker County.
Vi ledte det meste af dagen.
Og de fandt ham.
Hans hoved og hænder manglede.
Han blev efterladt der til dyrene.
Man kunne se, at dyrene havde ædt af ham, men vi vidste, at det var ham.
Vi manglede stadig en del af ham, og jeg ville finde det hele.
Jeg var nødt til at have Sam samlet. Jeg kunne ikke begrave ham-
-uden hele ham. Man kan ikke begrave nogen to gange.
Vi måtte have hele ham.
WILDA TRYGLEDE HOWARD OM AT FORTÆLLE-
-HVAD HAN HAVDE GJORT MED LIGET.
Jeg talte mere med Howard: "Hvor finder jeg resten af Sam?"
Jeg pressede på.
Jeg skulle give ham billeder, så han kunne vise mig, hvor hovedet er.
Jeg fik et lille engangskamera.
Vi gik hen ad stien igen.
Da billederne blev fremkaldt, var der kranier forskellige steder.
Man kan se kranierne på billederne.
Men hvis man ser på stenene, kan man ikke se dem.
Jeg tror, at min onkel fortalte mig, hvor jeg kunne finde ham.
Man kan se et kranium her.
Man kan se noget, der ligner et ansigt i mønstret på stenen.
Der er to øjne og en næse.
Hvis du havde stået ved siden af mig den dag, ville du have set en sten.
Men da mine billeder blev fremkaldt-
-var der aftryk af kranier på stenene.
Så vi brugte mine billeder til at gå hen ad stien.
Kranierne førte os til hans hoved.
Et af mine billeder viste et kranium, der vendte ud mod stien.
Og herovre ved den store sten...
...var Sams hoved i et hul dækket af en anden sten.
Jeg tror, at kranierne dukkede op på billedet-
-så vi kunne finde hans hoved.
Hans krop skulle være et stykke.
Jeg har aldrig troet på spøgelser, men Sam ønskede, at vi fandt ham.
Mine billeder hjalp os.
DEN 11. OKTOBER 2002-
-BLEV HOWARD WILLIS TILTALT FOR MORDENE PÅ ADAM OG SAMANTHA.
Dommen faldt hurtigt.
De kendte ham skyldig i overlagt mord i begge tilfælde.
Og han fik dødsstraf.
Hvad angår dødsstraffen...
Jeg er enig, for han dræbte de børn.
Men jeg blev opdraget til, at dødsstraf er forkert-
-så det var svært for mig.
Han fortjener det.
Jeg havde det meget svært med, at jeg er imod dødsstraf-
-men jeg var hovedvidne i en sag, som endte med dødsstraf.
Jeg ved ikke, hvad jeg vil føle, når det sker.
HOWARD ER IKKE TILTALT FOR DRABET PÅ SAM-
-ELLER SIN FØRSTE KONE
Folk har spurgt, om han har begået andre forbrydelser. Tror jeg det? Ja.
Kan jeg bevise det? Nej.
Anklageren siger-
-at han blev dømt for to mord, så hvorfor dømme ham igen?
Men der er ingen, der er blevet retsforfulgt for min onkels død.
Vi har ikke vores svar.
Det er det sværeste. Vi får aldrig retfærdighed for ham.
Det sværeste er ikke at vide det.
Vi tror, at det var et skænderi om penge.
Jeg tror, at Howard gik derhen for at få penge-
-og at det kørte helt af sporet.
Jeg tror, han dræbte børnene, fordi han frygtede-
-at teenagere ikke kunne holde på en hemmelighed.
Men vi har ikke alle svarene.
Jeg tror aldrig, at vi får dem.
Medmindre Howard fortæller sandheden.
Jeg håber, at før han bliver henrettet-
-får jeg modet til at spørge ham igen.
Jeg ved ikke, om han siger sandheden, når han er så tæt på at dø.
Men jeg er nødt til at prøve.
\h