Chantal!
–Chantal! –Chantal!
SAVNET CHANTAL WITHERBOTTOM
Du står i dritt. Ekkelt. Ikke ta toget med de skoene.
Da vil hele toget lukte dritt.
Kristine løp bort til oss med glasskår i håret og sa:
"Hjelp meg med å snu bilen!" "Nei, ring politiet."
Jeg syntes synd på henne, men hun kunne ikke involvere oss.
Dette er ikke nok ketchup. Jeg trenger mer.
Husker dere den jenta Chantal Witherbottom?
–Nei, hvem er det? –Det er noe kjent ved navnet.
Hun var en jente... Vi gikk på college med henne.
Hun... Jeg prøver å finne ut hvordan dere skal huske henne.
Se. Husker dere henne?
Ja. Hun sugde. Hun hadde ingenting å komme med.
Hun gredde håret offentlig. Gre håret hjemme, er du snill.
Ja. Hun bare var der.
Og hun var veldig sjalu på meg.
–Hva med deg? –Nei, jeg gjenkjenner henne ikke.
Men fint bilde. Kompis!
Jeg fikk umiddelbart roller i alle stykkene.
Noen skjønte det, men hun skulle øve med meg, og hun likte ikke det.
–Hun er savnet. –Hva mener du med savnet?
Hun er en savnet person. Det henger plakater overalt.
–Hva skjedde med henne? –Hun er savnet.
–Men hvor er hun? –Det er spørsmålet.
Portia, ingen ved bordet vet det.
–Herregud, jeg er helt på gråten. –lkke sant? Det er sykt.
Lå jeg med servitøren for noen år siden?
Jeg vet ikke.
Han later som om han ikke husker meg.
Og vi fikk altfor lite ketchup.
–Det er sprøtt. Vi var venner. –Du beskrev henne som "den jenta".
Ja, men hun var veldig snill mot meg.
Jeg følte at hun hadde et godt hjerte.
–Er det ikke trist? –Jo. Jeg håper det går bra med henne.
Du har noe mellom tennene. Jeg kan grave det ut for deg.
–Kom igjen. –Jeg spiser fortsatt.
Unnskyld. Du eller vennen din.
Chantal tok en master i poesi da hun utga sin egen diktsamling.
Så forsvant hun under mystiske omstendigheter.
Hun ble sist sett i familiehjemmet i Chappaqua.
–Skatt? –Søsteren sendte Chantal på et ærend.
Skatt? Hallo? Skatt!
Hei. Jeg må spise nå.
Hun smaker som varme og regn
Jeg tror jeg skal være med på "Lede kvinner til å lede" –greia.
Det er vel noe jeg kan greie?
Noe jeg kan greie Noe jeg kan greie
Hva snakker du om?
Hva skjer med deg, Dory?
–Skal jeg...? –lkke snakk. Ikke snakk, ikke snakk.
–Er du klar? –Ja.
Nå!
–Går det bra? –Ja.
Jeg har krampe i foten.
Veldedighet. Herregud, hva tenkte jeg på? Veldedighet.
–Jeg har spart denne til deg. –Hva skal jeg gjøre med den?
–Bruke den. –Ja, selvfølgelig.
Perfekt sammen med et belte.
–Hvordan skal du bære alt ti kvartal? –Jeg bestiller en Uber.
Jeg henter klesvasken på vei tilbake.
Hvorfor er du så flink til alt det ingen andre vil gjøre?
Jeg er bare glad jeg kan hjelpe til.
–Foreldrene mine er progressive. –De er herlige.
Jeg jobber for en stor artist. Jeg kan ikke si hvem hun er.
Jeg er stylist, designer og skuespiller om det trengs.
–Jeg må presentere deg for Martine. –Jeg elsker Martine.
Foreldrene mine elsker Surviving Essex, –
–og de er så glade på mine vegne.
Jeg er skuespiller nå. Jeg vet ikke om du er kreativ.
Jeg ser ikke på TV...
–Dory, kjenner du Alyssa? –Nei. Hei.
Alyssa er kokk på Glasserie, og Corinne er designer for Vogue.
Dette er Dory. Hun er vennen min... Fra college.
Kan jeg få snakke med deg et øyeblikk?
Klart det.
Var opptaksprøven til jusstudiet vanskelig?
Jeg vet ikke. Jeg går på handelshøyskolen.
Portia. Går det bra med deg?
–Ja, hvordan det? –Jeg så det du skrev om vennen din.
Chantal.
–Så trist. –Ja. Takk for at du spør.
Det går bra med meg, og jeg håper det går bra med henne.
Støtten din betyr veldig mye for meg og familien hennes.
Det så ut som om jeg flørtet fordi jeg gjorde det.
–Det er en del av jobben. –Men som kjæresten din...
–Det ordet! –Jeg svelger sæden din–
–og tar med moren din på lunsj. Da er jeg kjæresten din.
Det vi har er veldig, veldig spesielt.
Men når du bruker det ordet, ødelegger det alt.
Vil du gjøre det til et problem, bør du dra hjem.
–Vi er forelsket! –Jeg føler at vi sier det samme.
Jeg ba om nyhetsvarsler om Chantal, men får bare vite om en 115–åring.
Det er imponerende, men...
–Hva? –Dory! Ikke se!
–Skal jeg si hei til ham først? –Han kommer. Han er her.
–Hei! –Hei.
–Hei, hva skjer? Hvordan går det? –Bra.
–Jeg tror jeg stikker. –Du kom jo nettopp.
Jeg innså at jeg ikke er så gira på dette.
Fint å se deg. Du jobber vel ikke for den rike dama?
Nei.
Jo, jeg gjør det, men bare inntil videre.
Kult. Dette er hyggelig.
Ha det.
–Jeg lagde en drink til deg. –Takk.
–Burde vi gjøre noe? –Det er ingen vits.
–Kanskje det skjer noe fælt. –Det skjer fæle ting overalt.
–Herregud! Dette er fryktelig. –Ja.
Hva med dette? Hvis vi hører at noe knuser, så går jeg bort.
Ok.
–Herregud! –Det kan ha vært hva som helst.
Jeg bare... Hvis du vil gjøre det, så er det greit. Jeg vet ikke.
–Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. –lkke jeg heller. Jeg kan ikke...
Ok, så...
Disse tenåringsjentene er av det helt unike slaget.
De er smarte, motiverte, dyktige og lidenskapelige.
De trenger å bli utfordret, og med deg ville de ha kjedet vettet av seg.
Jeg leste alle fire sidene av søknaden din, og...
Det beskriver en person som er immobil, en som sitter fast.
Du kan ikke engang lære dem tripp–trapp–tresko.
Jeg tror det jeg prøvde å uttrykke...
Unnskyld, jeg sliter litt med å finne ordene.
–Unnskyld. Jeg er veldig lei for det. –Det er ikke noe for deg.
Det er alt. Det er åpenbart.
Jeg føler meg bare litt fortapt.
Jeg ville ikke engang gjøre dette, –
–men jeg trodde det ville gi meg en god følelse.
Det er som om alle kan fortelle meg hva jeg ikke kan gjøre.
Men ingen kan fortelle meg hva jeg kan gjøre.
–Hvordan gikk det? –Jeg fikk den ikke.
Herregud, det er sprøtt! Tok de feil av søknadene?
–Nei, jeg tror de bare hatet meg. –lngen hater deg.
–Vi kjøper en iskrem. –Jeg vil ikke ha iskrem.
–Du kan få Moose Tracks. –Jeg vil ikke ha det akkurat nå.
Hva vil du?
Jeg vil at du skal gå ti skritt bak meg inntil videre.
–Ok? –Jeg vil ikke... Du er opprørt.
Pust dypt inn. Det er ikke verdens ende. Det er bare en greie.
Jeg vet det.
Når jeg blir overveldet, liker jeg å tenke på alt jeg er takknemlig for.
–Deg, mamma... –Kan du slutte å snakke?
–Ok. –lngen ord. Bare slutt.
–Gi meg en klem. –Jeg vil ikke ha en klem, Drew.
Jeg vil ikke ha en klem eller tenke på hva jeg er takknemlig for.
Jeg vil bare at du skal holde kjeft. Kan du gjøre det for meg?
–Ja. Jeg prøver bare... –Hold kjeft, sa jeg!
Hold kjeft, sa jeg! Hvorfor kan du aldri gjøre det jeg ber deg om?
Hold kjeft! Hold kjeft!
Hva skjer?
Hei! Hei, Elizabeth. Hvordan går det?
Jeg har kaldsvettet hver gang jeg har våknet.
–På en god måte. –Har du gått til legen?
–Hei, Marc. –Hei, Elliott! Luke, Elliott.
–Hei. Er dere venner? –Vi møttes i går kveld...
Unnskyld. Jeg har gått på dette yogakurset i tre år.
Så dette tilfeldige møtet er åpenbart helt bevisst.
–Det er et flott kurs. –Ja, Danielle og jeg er nære venner.
–Hei, er mamma her? –Ja, bare gå inn.
–Og gratulerer. –Takk.
Hei, mamma! Hvorfor spiser du? Vi skal spise lunsj.
–Jeg er klar om to minutter. –Ok.
Så snilt av resepsjonisten å gratulere meg.
–Så pinlig at du sier det til alle. –Gratulerer deg for hva?
Surviving Essex. Programmet jeg fikk en rolle i.
Hei, superstjerne! Gratulerer! Å bli seniorrådgiver er fantastisk!
Nei, det er ikke meg. Det er søsteren min, Alexa.
Jeg er bare Portia.
–Å... Unnskyld. –Det går bra.
–Har du spist lunsj? –Ja.
Bli med oss og drikk iste, ellers vil vi kjede vettet av oss.
Hei. Hvorfor er du her?
–Kan jeg få komme inn? –Nei, det passer dårlig.
Å... Ok. Går du ut med noen?
Jeg vil ikke vite det. Jeg kom hit fordi jeg ville spørre deg om noe.
Du er en ærlig fyr.
Jeg ville bare spørre: Hva var det du likte ved meg da vi var sammen?
–Kom inn. –Takk.
–Jimmy, stopp klokka. –Unnskyld, jeg visste ikke...
–Jeg kan dra... –Det går bra.
–Sluttet du som journalist? –Nei, jeg bare liker å hjelpe unge.
Fortell meg og Jimmy hva som skjer.
Hele denne Chantal–greia fikk meg til å tenke...
–Chantal? –Ja. Du vet vel at hun er savnet?
Det er så skremmende.
–Hva har Chantal med deg å gjøre? –Det fikk meg til å lure...
Ville noen ha brydd seg om det skjedde noe fælt med meg?
–Du oppfører deg som et offer igjen. –Jeg ble veldig opprørt.
–Det er fælt. –For henne, ikke for deg.
Får jeg ikke vise medfølelse?
Hvis en du ikke kjente døde, ville du ha blitt trist?
Ikke svar, Jimmy.
Du ba meg om å være ærlig, så jeg skal bare si dette:
Du bestemte deg for at dette betyr noe for deg–
–fordi du ikke har noe annet.
Jeg glemte hvordan du kan være.
Og så glemte jeg at jeg glemte det.
Så nei, det besvarte ikke spørsmålet mitt.
Jeg drar nå. Jimmy, lykke til.
Jimmy, på tide å få deg inn på college!
–Vent litt! –Greit.
–Hei. Hvordan går det? –Bra.
Kult. Hvis du trenger et trygt sted å være, så bor vi rett over dere.
Vi har en behagelig sofa og en varm dusj.
Og... Hør her...
Jeg vet hvordan det føles når ting blir ille.
Typen din er en drittsekk. Du må vite at det ikke er din skyld.
Hva er galt med deg? Har du en liten penis eller noe?
"Vi har en behagelig sofa"? Ikke bland deg inn, din pingle!
–Ok, bra saker. –Kom deg vekk!
Snakker du engelsk? Kom deg ut av huset mitt!
–Jeg vil bare si unnskyld. –Dra til helvete!
Jeg kan lukte penisen din herfra, din drittsekk!
Chantal!
–Jeg må på do. Hold utkikk. –Det er ingen her ute.
Chantal!
–Herregud, Nancy! –Unnskyld.
–Richard! –Pammy?
Skynd deg!
Chantal?
Hei, det er meg. Det er Dory. Fra college.
Jeg kommer inn.
Det er hennes bluse. Det er Chantals bluse.
Tekst: Espen Stokka www.btistudios.com