www.HoundDawgs.org
INTERNATIONELLA RYMDSTATIONEN ISS PILGRIM 7-UPPDRAGET, DAG 1
Det här är Miranda North, smittskyddsansvarig läkare på ISS.
Pilgrimkapseln, som bär på värdefulla markprover från Mars -
- fullbordar idag sin återfärd efter åtta månader.
Vi har ägnat de senaste månaderna åt förberedelser för proverna.
Men Pilgrim är skadad.
Klockan 06.30 UTC träffades kapseln av rymdskrot och slogs ur kurs.
Rory Adams ska göra en rymdpromenad -
- och fånga in kapseln med en fjärrstyrd arm.
Vi har väntat länge på det här markprovet.
Rory utsätter sig för en stor risk genom att bärga det. Klart slut.
- Dräkttryck: 4,7 PSI. - Så där skulle inte jag göra.
- Status, dr Jordan? - Snabbare, snabbare...
Kvävenivån är nära noll.
- Dr North? - Jag är i luftslussen.
- Sakta men säkert, Rory. - Varför inte snabbt och säkert?
- Kom ihåg: 8 miljarder människor. - Om du inte lyckas, Rory...
- Spoilervarning: jag lyckas. - Knuffa ut kapseln i rymden annars.
Kan smittskyddet sluta lägga sig i? Jag måste kunna koncentrera mig.
- Jag vill bara... - Jag hör dig inte.
Jag älskar dig också.
Innertryck: 4,7 PSI. Ren syrgas.
- Här. Robotarmen är din. - Det vet han.
- Försiktigt... Förlåt. - Sluta be om ursäkt.
Kom till Cupola, Miranda.
- Kommer du, David? - Jag kommer.
Lugn, Sho. Hur säger man "andas" på japanska?
"Kokyu shiro." Det här skulle bli ett rutinuppdrag.
Luftslussen är stängd. Jag promenerar.
04.35 UTC. Vi får ingen kontakt med Pilgrim efter kollisionen.
Kapseln är på kollisionskurs med ISS.
Vidtar akut kursändring och manuell inhämtning.
Canadarm är aktiverad. Ställer om till fjärrstyrning.
ISS till kontrollen. Inleder inhämtningsförsök.
- Och kommittén...? - Dem tar jag hand om.
- Var är Rory? Det är farligt där ute. - Tänk på att mikrofonen är på.
- Beredd, Sho? - Aktiverar raketmotorerna.
Jag närmar mig.
Jag styr armen nu.
- Du ser bekymrad ut. - Jag får betalt per bekymmersrynka.
- Jag tror på det här. - Jaså?
- Rory kommer att bärga provet. - Raka vägen till ditt labb.
Var redo för kursändring: 0,0509, 0,076. Kom ihåg utbildningen.
- Det här har vi inte övat på. - Jag räknar ner: 5, 4, 3, 2, 1...
Ny kurs för kapseln: -0,50.
- Kollisionsrisk. Kollisionsrisk. - Bortse från varningen.
Ny kurs för stationen: -0,32. Kapseln missar oss med en hårsmån.
- Rory? - Jag är i kapselns bana.
Den närmar sig i snäv vinkel.
När som helst. Klockan 8, kanske 9. Har ni lika roligt som jag?
- Rory, om du missar... - Ja, ja, ja...
Då studsar den bara mot atmosfären som en macksten på vattenytan -
- och flyger ut i rymden, ingen skada skedd.
Okej.
- Där. Där! - Jag ser den.
Nu så... Det här är roligt.
- Undan, Rory. Den träffar dig. - Inte då.
Snälla Rory, undan.
Vi har nu Marskapseln Pilgrim i sikte.
Jag var stoppare, men bara i pojklaget.
- Rory... - Inte nu.
Kom då, kom då, kom då...
Rory?
- Rory? - Rory?
Han fick den!
Hugh... Läge för Instagram!
- Jag har inte vågat fota. - Ta en bild nu, för fan!
Marskapseln är säkrad.
Jag kommer hem.
Det här är kommendörkapten Jekaterina Golovkina.
Hälsa kommittén att pilgrimen är i land på Plymouth Rock.
- Proverna från Mars är säkrade. - Uppfattat. Gratulerar.
PILGRIM 7-UPPDRAGET ISS, DAG 2
Beredd?
Vi spelar in. 06.40 UTC.
Pilgrim misstog sig inte.
Vi tittar på en stor cell, inert men utan tvekan biologisk.
Liksom jordens organismer ser den ut att ha kärna, cytoplasma...
Cellväggen är tjock.
Den ser ut att ha cilier, men längre än vi är vana vid på jorden.
Mer som flageller.
- Vad är det för temperatur? - Minus 110 grader.
Börja höja den.
82 minusgrader.
Snabbare.
55 minus.
- Det här är som i Re-Animator. - Det var en obskyr referens.
- Inte för nördar. - Nej, inte för nördar.
17 minus.
Noll grader.
Kom igen...
18, 19...
20 grader Celsius.
Ingenting.
Status?
Jag prövar med en annan atmosfär.
Närmare proterozoikum på jorden än nutida Mars.
Mindre syre och mer koldioxid.
Och sen, när Sho är redo, ett tillväxtmedium.
I det här fallet glukos.
Dansa för mig nu.
Rörde den på sig?
Hugh?
Herregud...!
Det fungerade. Du har väckt den.
Vi tittar på det första obestridliga beviset för utomjordiskt liv.
Så vackert.
Alan, 9 år. -Vad har du för fråga till kommendörkapten Golovkina?
Är den grön?
Den är inte synlig för blotta ögat. Den är mikroskopisk, encellig.
Som jämförelse består din kropp av biljoner celler.
- Har jag en rymdvarelse inuti mig? - Din lärare misstänker nog det.
Vi har en till fråga, från åttaåriga Mari.
Ska ni ta med rymdvarelsen till jorden?
Nej, vi studerar den här. Det är säkrast så.
Kommendörkapten?
ISS är det dyraste hus som någonsin har byggts.
200 miljarder dollar hittills. Det ökar, för vi bygger ständigt ut.
Den flyger runt jorden 16 gånger på ett dygn.
På 30 år har över 100 människor bott här -
- tack vare generösa länder som Ryssland, USA och Kina.
Den här modulen heter Tranquility.
Dr Jordan här slår snart rekordet för flest dagar i rymden i sträck.
- 473 dagar. - Då måste din mamma sakna dig.
Det gör hon. Men jag har familj här också.
Ja, som retas för att hans mamma saknar honom.
Detta är en av våra nyaste medlemmar, Miranda North. Hon är också doktor.
- De ägnar sig åt rymdtriathlon. - Ja, och jag vinner.
En till fråga, från sjuåriga Leila. Det är en ganska personlig fråga.
Hur går ni på toa?
Tratt, slang -
- och pump.
Allt vi gör på ISS är som det ni gör på jorden.
- Fast annorlunda. Gillar du ärtor? - Ja.
Har ni kommit på nåt namn än?
Vi vänder oss till Times Square och en mycket modig elev.
- Hej, Dominique! - Hej!
Calvin Coolidge Elementary valdes ut bland 11 000 skolor -
- för den här hedersuppgiften.
Vi döper marsianen efter vår skola:
Calvin!
Rymdkontrollen?
Om ni lyssnar, vilket ni nog gör, så obehagliga som ni är -
- vill jag invända mot detaljstyrningen. Vi är inga marionetter.
Jag kommer från en rörmokarsläkt. Jag kan laga en dusch.
Annars spelar det ingen roll, för Hugh duschar ändå inte. Han är britt.
- Första internationella dispyten. - Alla vet att britter sällan duschar.
- "Var inte en ful amerikan." - Vem är det som är ful nu?
Jag satte punkt 17 med bravur. Jag är en mycket stilig amerikan.
Jag ber om ursäkt för honom, kontrollen.
Kontrollen hör er inte. Var snäll och laga duschen, bara.
- Jag kan göra det här själv. - Jag vet, men du har inte gjort det.
Läkare är alltid dåliga på att ta hand om sig själva.
Du har varit här uppe för länge, David. Dina muskler förtvinar.
Du är nära maxgränsen för strålning.
Har du märkt av något... självlysande?
Jag trivs här uppe.
När jag var med militären i Syrien...
Vi slog upp sjukhus och hjälpte sårade -
- och när vi kom tillbaka någon vecka senare -
- var hela byn sönderbombad.
Hela jorden är inte som Syrien.
Jag står inte ut med allt som vi gör mot varandra där nere.
Men det är vårt hem, och det är vackert. Finns det inget du saknar?
Saknar du inte friskt vatten, fåglar -
- eller träd?
Jag gillar surrandet här uppe.
Och luften.
Det du har åstadkommit med Calvin är enastående, Hugh.
Jag har inte fått chans att säga det.
Tack. Jag tror att det här kommer att bli de viktigaste dagarna i mitt liv.
Om jag hade en tidsmaskin skulle jag hälsa på mig själv som tioåring.
- Ville han bli astronaut? - Han ville slippa rullstolen.
- Och hur känner han sig nu? - Som en fågel.
Missförstå mig inte. Jag hatar inte min rullstol. Jag älskar den.
För det anonyma geni som uppfann den.
Det finns ingen som du, Hugh. God natt.
PILGRIM 7-UPPDRAGET ISS, DAG 12
- 11.20 UTC. - Håll i er. Glukosintaget går snabbt.
Specimenets celler har börjat röra sig tillsammans som en enhet.
Det pågår elektrisk aktivitet i vad som liknar ett framväxande neuronnät.
- Märk väl att jag inte sa "hjärna". - Dr North här.
Det förefaller inte vara en koloni av snabbdelande encelliga organismer -
- utan en större bestående av biljoner identiska celler i samverkan.
Det som är fascinerande... Allt det här är förstås fascinerande -
- men till skillnad från de flesta flercelliga organismer
är alla Calvins celler kapabla till samtliga somatiska funktioner.
Varenda cell är på samma gång -
- muskelcell, nervcell och fotoreceptor.
Hela varelsen är alltså, i ordens rätta bemärkelse -
- på samma gång muskel, hjärna och öga.
Calvin har därmed nu förutsättningar för att interagera med sin omgivning -
- bland annat med vad som verkar vara förstadier till lemmar.
Jag ska visa.
Lägg märke till hur den närmar sig i stället för att dra sig tillbaka.
Dess nyfikenhet är större än dess rädsla.
Så vackert.
Hej, Calvin.
Hur känns det, Hugh? Du ska bli pappa.
Räkna med en tuff vårdnadstvist.
Du klarar det, Kazumi.
Jag gör så gott jag kan. Den är på väg...
- Nu är det nära. Krysta nu. - Lätt för dig att säga...
Du klarar det här, Kazumi.
Du klarar det, du klarar det...
Sho!
- Nu syns huvudet. Krysta igen. - Det är ingen fara.
Snart får du träffa Mei. Du klarar det här.
"Vi har också iakttagit att minnet av en dröm"
"kan vara tydligt på morgonen för att sedan tyna bort, frånsett..."
- Är det inga bilder i boken? - Så klart inte.
- Vill ni inte höra? - Det var jättefint.
Hörni...
Det här är Mei.
Hej, Mei!
Hälsa på alla, Mei.
- Vad fin hon är! - Grattis!
Tack. Trevligt att träffas.
- Vet man vem pappan är? - Håll klaffen.
Det här var min favoritsaga. Min första rymdtur, kan man säga.
- Tack så mycket! - Tack, kommendörkapten.
Men ärligt talat, ungen var ju blåögd.
PILGRIM 7-UPPDRAGET ISS, DAG 25
Det är labbet.
- Kolla syrenivån i labbet, Miranda. - 21. Luften är inte förorenad.
Det är ingen fara med Calvin.
Jag förstår inte. Det finns inget i labbet som kan fallera.
Klämman. Det var mitt fel.
Det säger du inte? Det där skulle en virrig femåring ha märkt.
Brandväggarna är mitt ansvar, men jag klarar det inte ensam.
Varken Kibo eller stationen är konstruerade för isolering.
Situationen är helt ny. Trippelkolla allt innan du lämnar labbet.
Du får inte gå in i labbet utan att vara helt utvilad.
- Vi skulle kunna ha mjältbrand här. - Jämför inte Calvin med mjältbrand.
Jag vet minst fem stycken som skulle kunna ersätta mig -
- men det där kan bara du göra.
Jag är inte kvalificerad att vara nära den där saken.
Okej, men jämför inte Calvin med mjältbrand.
Sluta kalla den för Calvin, för fan! Vi vet inte vad det är för nåt.
Du leker med den som om ni vore kompisar.
Jag är din kompis. Vakna upp ur ruset nu.
Det här kan aldrig bli ett kontrollerat experiment.
Låt oss enas om att det var vårt första och sista misstag.
Jag saknar min hund. God natt.
Miranda North, karantänansvarig läkare. Kl. 23.20 UTC.
Efter flera veckor av tillväxt och aktivitet är Calvin nu inaktiv.
Vi misstänker att det beror på olyckan -
- som orsakade en lufttrycksförändring.
Vår teori är att dvalan är ett slags skyddsmekanism.
Alla är på helspänn. Hugh klandrar förstås sig själv -
- men jag är faktiskt lättad. Calvin växte väldigt snabbt.
Jag har fått tid att gå igenom brandväggsrutinerna.
Kammaren och labbet måste alltid förbli stängda -
- oavsett om Calvin är i fara.
Den svävar bara där... På grund av mitt misstag i labbet.
Det som gick så bra.
Vad är det?
Pappa brukade säga så. "Det som gick så bra."
Jag leker med tanken på elektrisk stimulans. Vad tycker du?
- Det avgör inte jag. - Men om du gjorde det?
Jag vet inte. Jag jobbar med smittskydd.
Tänk dig det värsta som kan inträffa -
- och så det värsta efter det och det värsta efter det...
- Det är vad jag planerar för. - Ja, men man tar risker av en orsak.
Tack vare Calvin kan vi lära oss så mycket om livet.
Om dess ursprung, dess natur, kanske till och med dess syfte.
Du är ju läkare. Tänk om Calvin kan göra stamceller överflödiga.
Bota det obotliga. Reparera det irreparabla.
Jag måste lösa det här.
Är du med? Sträck ut.
Och slappna av.
- Klart. - Säkert att den inte tar skada?
Det är mycket, mycket låg spänning. Vi ska bara stimulera den.
- Vad hoppas du på, egentligen? - Att kunna väcka honom.
Vi vill se vid vilka omständigheter den återupptar kontakten.
Kom in.
Vi ska chocka liv i den.
Jag prövar på ett annat ställe.
Ingenting, inte ens på cellnivå.
- Är du säker på att den inte är död? - Den lever. Den är bara i djup dvala.
Kom igen nu, Calvin.
Vakna.
Jävlar!
- Vad hände? - Den bröt av staven.
- Jag försöker dra ut handen. - Se till att inte skada handsken.
- Helvete. - Den håller sig fast i glaset.
Din lilla jäkel...
- Hur hårt grepp har den? - Som ett fast handslag.
Det gör inte ont, men den håller hårt.
- Vad händer? - Den grep tag i Hughs hand.
Hans puls är uppe i 165.
- Kan vi lita på handsken, Sho? - Den sitter fast.
Ingen fara, handsken lossnar inte.
- Be honom att slappna av. - Titta på mig, Derry. Slappna av.
- Slappna av i handen. - Den har kommit in mellan fingrarna.
- Kan jag inte få hämta honom? - Nej, du går inte in dit.
- Vi måste upprätthålla karantänen. - Jag klarar av det här.
- Försök att distrahera den. - Ja, jag prövar med staven.
Kom nu, min lilla favoritmarsian...
Kom nu...
Kom...
Kom då...
Han tappade intresset.
Den håller fast min hand.
- Hugh? - Hugh!
Hugh!
- Vad fan händer?! - Nej, ingen får gå in. Vänta!
- Vänta på vad?! - Gör inte så där.
- Jag skiter i din karantän! - Vad fan ger dig rätt att bestämma?
Vänta, vänta, vänta!
Han är loss.
Titta på den.
Herregud...
- Vad har han i puls? - 126, på väg ner.
Vad gör den?
Herrejävlar...
Herregud!
Ser ni var den är?
Där är den.
Där.
Hörni...
- Nu skiter jag i det här. - Låt honom gå in.
Akta handen.
Adams!
Ja.
Du behövs här, David.
Rory... Jag kan inte släppa ut dig.
Helvete.
- Hugh? Titta på mig. - Lyssna på mig.
Hörni... Några förslag?
Ta en syrgasfackla och bränn bort den.
Helvete!
Okej, nu då?
Hur ska vi få ut honom?
Calvin måste in bakom den första brandväggen. Sen kan vi få ut Rory.
Anhåller om tillstånd att döda den där jävla saken.
Kommendörkapten?
Döda den.
Har du nåt förslag, Sho?
- Förbrännaren? - Det gillar jag. Genialiskt.
Stäng den röda ventilen, ta bort klämman och ta loss slangen.
- Försiktigt, Rory. - Fan!
Bränslemängden är begränsad.
- Manuell kontroll. - Tackar.
Okej...
Rory, jag...
Visst.
Helvete!
Det går åt för mycket bränsle.
Rory!
Sluta, Rory.
Rory... Bränslet är slut.
Bakom dig!
- Herregud. - Helvete!
Öppna dörren, för helvete! Den kväver honom!
Säger han nånting?
Vi måste öppna, Kat! Jag skiter i säkerheten -Öppna!
Han håller på att dö! Öppna dörren!
Hörni...
Hörni.
Sho!
Vad stor den har blivit!
Herregud.
Den försöker ta sig ut.
- Datorn har tagit kontrollen. - Den letar efter en väg ut.
- Jag kommer inte in. - Stäng dem!
Hur intelligent är den egentligen?
Den känner luftflödet.
- Jag kan inte styra alla på en gång. - Stäng dem en och en.
Isolera labbet!
- Stäng ventilerna -nu! - Vi jobbar på det.
Den är borta.
- Den kom ut. - Vart tog den vägen?
Den kan vara var som helst.
Brandvägg nummer 2 har fallit.
Kat... Vi måste återupprätta karantänen.
Jag skickar ett nödanrop.
Stationen till kontrollen. Specimenets position är okänd.
Det är fientligt och livsfarligt.
Vår avsikt är att isolera och förinta det enligt föreskrifterna.
Vi fortsätter enligt detta tills vi får andra order.
- Vänligen bekräfta. - Kat... Vi har tappat kontakten.
- Hur mycket gick ut? - En del, tror jag.
Det kan vi inte veta. Det ser ut som om kommunikationen nyss bröts.
Kan vi prata med varandra?
David? Det är Kat. Hör du mig?
Svar ja.
- Så vi har mist kontakten med jorden. - Jag tror inte... Vänta.
Ja, kommunikationen utåt är nere.
- Påverkar sprinklersystemet radion? - Nej, det är helt olika system.
Kan vi köra ett test härifrån?
Sändaren är trasig.
Vi behöver komma åt den från utsidan om vi ska kunna kontakta jorden igen.
- Då måste jag gå ut. - Låt mig göra det.
Nej. Förutom Rory är jag bäst kvalificerad för yttre reparation.
Det är alldeles för farligt för dig att gå ut -
- för att laga radion. Vi vet inte var Calvin är.
- Du har inte tömt kroppen på kväve. - Jag klarar mig.
Vad är det du brukar säga? "Sakta är säkrast"?
"Sakta men säkert."
Det kan vi ju glömma nu. Vi kan ta oss härifrån i livbåtarna.
Vi har ansvar för att ingenting når jorden.
Det står i våra instruktioner.
Vad menar du? Vad står det där?
Vad står det där?
En sak i taget, David.
När vi har återupprättat kontakten med jorden tar vi itu med Calvin.
Oroa dig inte.
Puls: 61. Blodtryck: 97/53.
Jag skulle inte vilja se dig lugn.
- Hon är lugn. - Inte sant, Kat?
- Det är varmt inne i dräkten. - Som en sibirisk sommar.
Jag är vid sändaren.
Påbörjar analys.
- Den har överhettats. - Hur ser du det?
Det är brännmärken här.
Jag vill kontrollera kylmediet. Kan Calvin ha kommit in i kylsystemet?
- Det är möjligt. - Det måste vi ta reda på.
- Där har vi problemet. - Vad är det?
Det är snustorrt.
Den är en kolbaserad livsform som behöver näring, vatten och syre.
Det är möjligt att den förtärde kylmediet för att få näring.
David, räkna upp alla våra vattentillgångar, både rena och inte.
Vi har mycket dricksvatten.
Kylvätska till radioutrustningen, till processorerna -
- och till rymddräkterna.
Kommendörkapten?
Calvin kom ut och tog tag i min dräkt.
Den är större nu.
Den försöker ta sig in.
Lita på dräkten.
- Kan den andas där ute? - Nej, men den kan ha syrereserver.
Jag stänger ventilen.
- Den klämmer åt. - Är du okej, Kat?
Ja. Dräkten är tjock.
Den slingrar sig runt ditt ben. Ta dig till luftslussen nu.
Jag tar mig dit och bränner bort den jäveln.
Fokusera på att möta David, Kat. Vi tar hand om radion sen.
Sho...
Det är vätska i hjälmen. Calvin måste ha haft sönder kylslingan.
- Det finns kylmedium så det räcker. - Ja, jag vet.
Jag vet.
- David... Möt mig i luftslussen. - Ja, skynda dig!
- Den klämmer åt hårdare. - Calvin hade sönder kylsystemet.
Calvin vet precis vad han gör. Han blir allt intelligentare.
Vätskan skymmer sikten.
Jag hinner inte. Jag måste hoppa.
- Säkerhetslinan är för kort, Kat. - Jag kopplar loss mig.
Kat?
Inga invändningar. Jag måste hoppa.
Jag har kopplat bort Kat från kanalen.
Hon säger inget själv, men hennes puls skenar. Hon drunknar.
Var beredd på irrationellt beteende.
Jag hinner inte få på rymddräkten. Jag tar startdräkten.
- Den är inte gjord för sånt här. - Det är ingen fara.
- Mindre än en minut kvar. - Töm luftslussen!
- Tryckfallet... Är hjälmen stängd? - Nu, Sho!
Vi börjar få ont om tid.
Kat...
Svälj inte, det är giftigt.
Hjälp till att öppna luckan.
Vi gör det tillsammans.
Jag drar nedåt och du vrider medsols från ditt håll.
Okej? Nu så.
Bra, bra.
Bry dig inte om Calvin. Vi tar bort den när du väl är inne.
Kat?
Nej, medsols från ditt håll!
Medsols från ditt håll. Kom igen!
Miranda! Hon vrider åt fel håll!
Dra...
Du kämpar emot, Kat.
- Vi måste hjälpas åt! - David...
Snälla Kat!
- Kat! - Dra i spaken!
Kom igen, Kat!
Dra i spaken!
Kat! Kom igen, du klarar det!
Hon gör det avsiktligt, David.
Kom igen!
Kat!
- Kat! - Sluta, David.
Sluta.
Hon tänker inte låta Calvin komma in igen.
Kat?
Kommendörkapten...
Kat...!
Vad är det som händer?
Hör ni mig?
- Ja, jag hör dig. - Okej...
Vi måste behålla lugnet.
Det kan finnas en möjlighet i det här.
Calvin klarar sig förvånansvärt bra i vakuumet och i temperaturen där ute.
Men den kan inte överleva där länge till.
Sho, är du säker på att all kommunikation med jorden är bruten?
- Ja, jag är säker. - Okej. Vi måste hålla den där ute.
Vi har en ny brandvägg.
- Ser du den, David? - Jag ska se efter.
Fyll luftslussen igen, Sho.
Säg till när.
Nu.
- Stängde hon ventilen? - Ja, det gjorde hon.
Var skulle den annars kunna ta sig in?
Motorerna. Dysorna i raketmotorerna.
Om den försöker där kan vi blåsa bort den. Men då måste vi veta i vilken.
- Det är för mörkt. Jag ser ingenting. - Det måste finnas ett sätt.
Givarna. Om den går in i en dysa borde temperaturen förändras.
- Det borde den. - Okej.
- Där. - Nummer 2. Jag slår på den.
Miranda, kan du ta dig till Tranquility?
Vi missade. Stäng av.
Nej, den är på väg mot labbet!
- Jag ser ingenting. - Ingen fara, vi håller koll.
- Kibo! - Jag slår på trean.
Kom igen...
Snälla, snälla...
- Quest! Ser du den, David? - Femman.
Sho?
BRÄNSLENIVÅN LÅG
Vad var det?
Vi har ont om bränsle. Vi brände mycket på Pilgrim.
Raketmotorerna har försatt oss i en sjunkande omloppsbana.
Vi når snart atmosfären om jag inte kan räta upp oss.
Då behövs allt bränsle vi har, om ens det räcker.
Vi får inte låta Calvin tvinga ner oss i atmosfären.
Skulle den verkligen överleva det?
Den har redan överlevt mer än en levande organism borde klara.
Om alternativet är att den når jorden, måste vi släppa in den hit.
Var är du?
Vi har släppt in den igen.
Återgår till stabil omloppsbana.
Varelserna kan ha dominerat Mars i hundratals miljoner år -
- men vi vet att de går i dvala utan atmosfär.
Vi kan kväva den genom att isolera oss i Tranquility -
- och tömma resten av stationen på luft.
Exakt. Utan livsuppehåll, inget liv.
Okej, Hugh och jag börjar från Quest.
Du och Sho börjar från polerna och spärrar av avdelning för avdelning.
- Det tar fyra timmar att få ut syret. - Vad gör vi under tiden?
Vi väntar.
Hur mår du?
Titta på mig, Derry. Hur mår du?
Jag mår bra.
Jag minns när Challenger exploderade.
Vi fick sluta skolan tidigt den dagen.
Det är jobbigt att se människor dö.
Som -
- ett fyrverkeri.
"Upp, upp..."
"...i det vida, yrande, brännande blå."
"Den vindpinade höjden tog jag ledigt och lätt."
Den bästa minnesrunan som har skrivits.
Rory sa: "Ge mig ingen minnesruna."
"Ge mig en fallskärm."
Han var min kompis.
Det är mitt fel. Allt det här är mitt fel.
Kanske ditt fel, kanske mitt... Det spelar väl ingen roll nu?
Vi visste att det innebar en risk att ta den där saken ombord.
- Vi tog risken. - Den överlever bara.
Livets existens förutsätter förstörelse.
Calvin hatar oss inte.
Men han måste döda oss för att kunna överleva.
Hugh...
- Hugh! - Vänta, vänta...
Ingen fara.
Hugh.
Förlåt.
Förlåt för allt som...
- Hugh? - Hugh?
Hugh!
Ingen puls.
Defibrillatorn.
Hjälp till att flytta honom.
- Lägg honom ner. - Jag spänner fast honom.
Ta av mitellan.
Hämta HLR-paketet och defibrillatorn, Sho.
Helvete...
Här.
Ladda defibrillatorn och gör plattorna klara. 360 joule.
Laddar med 360 joule.
Undan!
- Laddar... Undan! - Fortsätt med 360 utan avbrott.
- Ingenting. - En gång till, 360!
Vi har puls.
Sinusrytm, 98 slag per minut.
Du skrämde mig verkligen.
David...
- Vad är det här? - Han stabiliseras.
- Hämta plasmaskäraren. - Calvin äter på hans ben!
Fan!
Ut härifrån.
Kom igen!
Kom, Miranda! Vi lockar bort den från Hugh.
- Vi hämtar honom sen. - Kom, Miranda!
Sho!
Nej!
Sho!
Hörni...
- Calvin? - Vi vet inte var han är.
- Var är Sho? - Han klarar sig.
Vi har slutat tömma stationen på syre.
Lyft upp mig.
Miranda...
Upp, upp...
Jag kommer hem, Mei.
Jag vet att det inte är vetenskapligt och rationellt -
- men jag känner hat.
Jag känner rent jävla hat mot den där saken.
Calvin.
Hur kan den röra sig så?
Han måste ha svalt sändaren på Derrys ben.
Vi kan spåra honom.
Nu ska den dö. Jag tömmer Zarja på luft.
Hur lång tid kan det ta för den att kvävas?
Jag vet inte.
Kollisionsrisk. Kollisionsrisk.
De kommer. Kats nödrop måste ha nått jorden.
Var dockar de?
- Helvete. Zarja, ser det som. - Det är ju där Calvin är.
Stationen till Sojuz.
Stationen till Sojuz, hör ni mig?
- Stationen till Sojuz... - Pröva med ficklampan.
Kom igen...
De ser det inte. Reflektionen är för stark.
Helvete.
Vad fan gör de?
David...
David!
De är inte här för att rädda oss.
- Det är den tredje brandväggen. - Va?
Kammaren var den första brandväggen och labbet var den andra.
Den tredje brandväggen är stationen.
- Men vi har en ny brandvägg nu. - Det vet inte de.
Om de två första brandväggarna fallerar har de två val:
Sätta hotet i karantän eller avlägsna det.
De knuffar ut oss i rymden.
De kan inte riskera att Calvin kommer till jorden.
Allt enligt mina instruktioner. Jag insisterade och kommittén höll med.
De skrev på allihop. Namnlistan är lika lång som din arm.
Att säkra brandväggarna är mitt jobb. Hade vi lyckats, kunde vi ha åkt hem.
Men om vi misslyckades...
Vänta på mig, Mei.
- Sho tror att de ska rädda oss. - Han är på väg mot Calvin!
Sho!
Hör du oss, Sho?
Sho!
VARNING
Sho!
Miranda!
Sho!
Ta min hand! Släpp inte taget!
Nej, släpp inte!
Släpp!
Nej! Sho!
Miranda!
Datorn fungerar fortfarande, otroligt nog.
Men vi tappar de livsuppehållande systemen. Temperaturen rasar.
Atmosfären ventileras ut och jag vet inte hur jag ska stoppa det.
Hur mycket tid har vi?
Här inne, ett par timmar. Kanske 1.45.
Men... Helvete.
- Helvete, helvete... - Vad är det?
Vi...
Vi är inte på väg ut i rymden. Motoraktiviteten gjorde att vi sjunker.
Sho har en funktion för det här.
Om vi inte korrigerar kursen, vilket vi ändå inte har bränsle till -
- går vi in i atmosfären om -
- 39 minuter.
Det överlever vi inte.
Men Calvin kanske gör det.
Det är så kallt.
GODNATT MÅNE
Pappa brukade läsa den här för mig.
"Godnatt, rum."
"Godnatt, måne."
"Godnatt, ko som hoppar över månen."
"Godnatt, lampa och röd ballong."
"Godnatt, ingen alls."
Jag minns första gången jag såg ett fotografi av jorden.
Jag frågade pappa var alla strecken var nånstans.
Gränserna.
Jag saknar honom så.
Godnatt, måne.
Godnatt, stjärnor.
Godnatt, luft.
Godnatt, luft...
Ett lockbete.
Calvin behöver syre.
När syrenivån är låg kommer den att dras till syrgasfacklor.
- Vi kan använda dem som lockbete. - Ja.
Det finns två livbåtar: A och B. Båda är programmerade för återfärd.
Man trycker på knappen, så styr autopiloten dem till jorden.
Om man inte styr dem inifrån.
Jag lockar in Calvin i livbåt A med hjälp av syrgasfacklor.
Jag stänger, du trycker på knappen och ger mig manuell styrning.
Om jag kan hålla i spaken tillräckligt länge -
- kan jag styra bort den.
- Då flyger du ut i rymden. - Med Calvin. Ja.
Samtidigt tar du dig till livbåt B. Går allt som det ska, kommer du hem.
- Nej, vi lockar dit Calvin ihop. - Det går ju inte, Miranda.
- Varför inte? - Livbåtarna är till för en person.
Det är helt i enlighet med din plan att hålla varelsen borta från jorden.
- Då borde jag vara plan A. - Nej, jag är piloten.
Du är plan B.
Hör på mig.
Jag hör hemma här uppe.
Jag vill inte ner till de där åtta miljarder jävlarna igen.
Säg att du litar på mig.
Okej?
Det gör jag. Jag litar på dig.
Vänta här på min signal.
VARNING: LÅG SYRENIVÅ
Helvete.
Dr David A. Jordan i Sojuz livbåt A, klockan 22.33 UTC.
ISS är i katastrofalt sjunkande omloppsbana.
Evakuerar om 5 -
- 4... 3... 2... 1...
Kom igen, Miranda.
Aktiverar manuell styrning.
Miranda North. Jag spelar in detta i händelse av att jag skulle dö.
Varelsen har dödat fyra av sex astronauter ombord.
Den femte, dr David Jordan -
- befaras dö när han för den med sig ut i rymden.
Mina fem kolleger gav sina liv för att upprätthålla brandväggarna -
- så jag ber er att hedra minnet av deras uppoffring.
Livsformer från Mars ska betraktas som fientliga.
Deras intelligens och anpassningsförmåga får inte underskattas.
Vi lyckades varken tygla eller döda den.
Om varelsen någonsin når jorden måste den bekämpas med alla medel.
Annars är hela mänskligheten hotad.
Nej!
Nej! Nej! Nej!
Nej! Nej, nej, nej!
Nej!
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Översättning: Karl Hårding