Gabrielle?
- Gabrielle, vakna. - Nej, låt mig sova.
- Upp nu, Gabrielle. - Vad är klockan?
Hon är sju. Willy kommer i dag.
Det var åtminstone underhållande. Det tar evigheter att komma hit.
- Och hur är Paris nuförtiden, Willy? - Sprudlande, elektriskt.
Det kryllar av konstnärer och poeter som alla vill säga nåt djupsinnigt.
De flesta av dem är för unga eller galna men de skapar livskraft.
- Vi skulle in och se en pjäs, va? - Ja, "La Tosca".
Ja. Jag var på premiären. Jag skulle inte bry mig, ärligt talat.
Sarah Bernhardt gör sitt bästa, men det är melodramatiskt.
- Jag kanske ska dit och se själv. - Visst. Men en seg bok kan man kasta.
Men dålig teater är som tandläkeri.
Man måste sitta kvar och bli borrad i skallen tills gräsligheten är över.
Bra sagt, Willy. En plågsam historia.
Det glömde jag nästan...
- En liten present. - Tack.
Man vänder upp och ner på den.
Fin.
Adjö.
- Sido, jag tar en promenad. - Byt klänning först.
- Jag stannar på stigen. - Byt klänning. Älskling, vi går in.
Han är en bra man. Han har ett rykte, men han är mogen att stadga sig.
- Skrev du klart brevet till hans far? - Jag börjar hela tiden på det.
Jag får inte klart det. En flicka utan hemgift går inte.
De avblåser det. Jorden kommer inte att gå under.
Han avgudar henne. Han har besökt henne fyra gånger i år.
Tänk om han inte förstår henne.
- Kan jag gå nu? - Ta den här och plocka björnbär.
- Jag gör paj i morgon. Bli inte sen! - Jag lovar.
- Var är du? - Här borta.
Ditt hår är ett fenomen.
I byn kallar de mig "flickan med håret".
Det kan jag tänka mig att de gör. Du är nog berömd här i din by.
Hur mycket tid har vi på oss?
Cirka 40 minuter. Men jag måste gå till stationen.
Gabrielle, du anar inte hur lycklig jag är.
- Det är jag också. - Jag avgudar dig.
Käre Willy. När jag gick hem och solen sken genom lövverket-
- fylldes mitt hjärta av en slags härlig stolthet.
Du känner många eleganta kvinnor i Paris, så jag måste ju ha något.
Jag vill vakna intill dig-
- och veta att dagen är vår, livet är vårt att ta för oss av.
Vi ska bli så fullständiga och så lyckliga, min älskade.
Andas in, frun.
Så där.
- Är du klar snart? - Nej, inte än.
- Vad tycker du, Matilde? - Den är fin, frun.
Vi borde försöka komma dit innan det slutar.
- Var är din nya klänning? - Jag kunde inte andas i den.
Men den kostade mig 267 franc. Tycker du inte om den?
Jag vet att du tycker om den. Vi ser till att ändra den.
- Vad är det? - Jag tror att det är tandkräm.
Låt mig titta.
Så där. Perfekt. Nu går vi in.
- Det är monstruöst. - Lugn, det är bara tillfälligt.
Där är Willy.-Willy, Eiffels torn. För eller emot?
För, om än avundsjuk för att denna jättelika erektion är nån annans.
- Hur är det, greven? - Bra, tack.
Din buse, Willy. Jag ser att du tog med en föräldralös släkting.
- Ett hemligt kärleksbarn. - Mycket roligt...!
Nej, tillåt mig presentera min fru Gabrielle-Sidonie Colette.
- Trevligt. - Förtjusande. Nej, överraskande.
Raring, du har fångat den halaste av ålar.
- Så, så, Arman. - Hur gör man det?
Det vet jag faktiskt inte.
- Var är du ifrån, raring? - Saint-Sauveur-en-Puisaye.
- Det ligger i Bourgogne. - Köpte du din klänning där?
- Har du flyttat, Willy? - Inte än, greven, inte än.
- Hur i all världen träffades ni? - Våra fäder var i armén tillsammans.
- Gift? Är de vilda dagarna över? - De vilda dagarna har bara börjat.
Willy, vilken tur att du är tillbaka. Den där novellen...
Veber, tillåt mig presentera min fru för dig. Gabrielle.
Väldigt trevligt att träffas. Den ska lämnas in på tisdag och...
- Roa dig själv en stund, Gabrielle. - Det är bara en skiss på 800 ord.
Stackars liten.
Du vill till jorden och gräset, va?
Det är gardenia, va? Vad är det då? Det är kalla, va? En utsökt doft.
Jaha, vad tyckte du om salongen?
Jag tyckte om sköldpaddan. Han var nog lika uttråkad som jag.
Du var nog mer skrämd.
Nej. Jag tyckte att alla där var ytliga och förmätna.
Nej, sluta. Du läser dem fel.
Det är inte så mycket förmätenhet som överdrift.
Idealet är att vara äkta, men av episka mått.
Och visa personlighet med stort P. Du kan också göra det.
- Lantflickecharm. - Hade den där kvinnan ett stort P?
- Vilken av dem? - Den du pratade med i röd klänning.
Nicole d'Allier?
Det var bara flört. Det betydde inget.
- Varför göra det då? - För att fördriva tid, avvärja leda.
Seså, glöm dem.
Har du hört nyheten?
Willy är gift. Lyckligt gift.
Och han ska hem med sin vackra brud som han älskar väldigt mycket.
- God morgon, monsieur Veber. - God morgon, Matilde.
- God dag, Veber. - Gabrielle. Det är kallt ute i dag.
Det vet inte jag. Jag har husarrest. Schwob är redan där inne.
"All humor och rörelse sjunker ner i ett hemskt teatraliskt träsk"-
- "som frigör själens gifter"-
- "och folk blir spyfärdiga och bleka som om de hade ätit skämda ostron."
Det är lite extremt. Jag tyckte att slutet var ganska rörande.
- Håll inte igen. Döda den.-Veber. - Willy.-Schwob.
Lägg till utsmyckningarna och ha den hos L'Echo före sex.
Fabriken brinner, vi brinner! Jag har en utomordentlig idé.
Eller jag tror att det kan vara det. Jag ska släppa en roman.
Vi har Willys historier och musik- kritik. Nu har vi Willys debutroman.
Litterär nog för intelligensian och snuskig nog för massorna.
- Eller vice versa. - Och vem ska skriva den romanen?
Det ska du göra.
Skriver du också åt honom?
Har han redan gjort dig till ett av sina spöken?
- Bara brev. - Du är petnoga. Krävande.
- Många strykningar, menar du? - Ja.
Willy skriver av dem sen, så det blir med hans handstil.
Ingen har en handstil som monsieur Willy.
Först träffar vi henne: Monna. Hon bärs runt på sina beundrares axlar.
Hon är 18, vacker, farlig och hon kommer från gatan.
Hon slukar män, hon bär aldrig korsett.
Sen är det han, vår hjälte: Renaud. Han är författare, han är ett geni.
Hon förför honom i sitt kyffe.
De har fem hela dagar med köttslig extas-
- varpå hon har satt klorna i honom. Hon förstår hans tarvligaste lustar.
Kan han fly och återvända till sina rediga vänner och sin karriär?
Eller dras han ner av hennes giftiga omfamning-
- och glömmer skrivandet och bara vältrar sig i den sexuella sörjan?
- Det är lysande. - Det blir det.
- Hur lång tid tar det, tror du? - Två, tre månader.
Veckor, Veber. Det måste bli veckor. Skriv fyra timmar i taget.
Jaja, jaja.-Adjö. Gabrielle. Om jag kör fast kommer jag hit igen.
Ja, ja, men skriv och det fort. Låt oss tjäna lite pengar.
Ja. Ja, ja...
Gud, kaos. Kaos! Arbeta under dessa förhållanden...
Du gifte dig med en litterär entreprenör. En stor katastrof.
Du gifte dig med en utfattig lantflicka.
Vi är dödsdömda, va?
Det är perfekt.
Men vad sägs om: "Kontraktet som ni sände till mig är mycket skäligt"-
- "förutom ett litet fel: pengarna."
Blås upp det innan du punkterar det. Då smäller det högre.
Willy...!
Intimitet i all dess vilda frigjordhet, min älskling.
Jag har möten senare. Vi ses på La Mascotte vid nio. Nej, säg tio.
Tack, madame d'Arsay.
Nej, ni ljuger.
278? Plus 34...
- Det är 571, Lotte. För en månad. - Vill du att jag ska se billig ut?
För de pengarna får jag ligga fem gånger om dan med en hora.
Min älskling. Har du kommit för att hämta mig?
Hon är inte illa beryktad. De har skrivit en pjäs om henne.
En skitpjäs, men ändå. Vem fan skrev det där brevet?
- Jag struntar i vem som skrev det. - Gabrielle, hon är inte din rival.
Jag lovar att aldrig ligga med henne igen, men det är så här män gör.
Vi är svagare än ni. Vi är våra lustars slavar.
- Och i Paris är det acceptabelt... - Prat! Jag accepterar det inte!
Jag ber dig aldrig om nåt, för du säger att vi inte har pengar.
- Vi har inga pengar. - För att du lägger alla på henne!
Och sen när du kryper ner i vår säng-
- och jag rör dig och kysser dig och du säger att du är för trött...
- Nej. Nej. - Jag har försummat dig.
- Jag ska bättra mig... - Våga inte röra mig.
Gabrielle, jag...
Jag offrade mitt arv för dig, min jäkla frihet!
Far åt helvete!
Åh nej! Myror.
- Det måste finnas honungsdagg. - Det är klibbigt.
- Bladlössen har sugit ut all saft. - Vi behöver nyckelpigor.
Eller en spindel. Jag har en stor dinglande i mitt rum.
Jag fångar henne och sätter henne i arbete här.
Har du nånsin känt det som att du spelar en roll, Sido?
- På vilket sätt? - Som fru. Eller som mor.
Som om du bara uthärdar det.
Ibland som fru. Aldrig som mor.
Är han snäll mot dig, Gabri?
Vad är det, min älskling?
Det är bara... Inget är som jag föreställde mig.
Kom här.
Min lilla kattunge.
Ingen kan ta ifrån dig det du är. Ingen.
Du är för stark för det. Det har du alltid varit.
Lita inte på nån annan än dig själv.
Jag vet.
Vad har han gjort som gjorde dig ledsen?
Inget. Inget. Det är bara nytt, det är allt.
Jag måste vänja mig vid äktenskapet.
Det är bättre att vänja äktenskapet vid dig.
- Är du glad över att vara här? - Ja.
Det får Paris att verka ännu hemskare.
- Har du saknat mig alls? - Nej, inte direkt.
Livet är fruktansvärt utan dig.
Det är dött. Jag är inte mig själv. Allt verkar totalt meningslöst.
Jag kan inte ens skriva längre.
Du betyder mer för mig än alla kvinnor i Paris tillsammans.
Har du provat dem alla?
- Snälla, håna mig inte. - Du hånar gladeligen alla andra.
Jo, men det är bara skvaller. Ord är bedrägliga små jävlar.
Men om du följer mina till källan, till mitt sårade, värkande hjärta...
Jag skulle inte ge det äran för att vara ursprungsorganet.
Jag läser dig lika lätt som översta raden på syntavlan.
Det är lysande. Kom du på det?
Säg bara vad du vill, Gabrielle. Jag gör vad som helst.
Jag vet vem du är, Willy.
Jag har kanske alltid vetat det, men du ska inte ljuga för mig.
Det ska jag inte. Aldrig mer. Jag lovar.
Jag vill vara delaktig i saker. Behandla mig inte som en hemmafru.
Jag vill veta vad som pågår.
Det kommer du att göra. Du blir delaktig i allt.
Lovar du?
Jag lovar.
När vi kommer hem till Paris ska jag köpa en hund till dig.
- Jag skulle älska det. - Titta. Det är så vackert.
- Luce och jag badade här. - Hon var din bästa vän, inte sant?
Ja. Vi gjorde en massa bus ihop.
- Hurdan var hon? - Rar, men också väldigt jobbig.
- På vilket sätt? - Hon var framförallt klumpig.
En vinterdag när det snöade smugglade jag in en snöboll i klassrummet.
När mademoiselle Terrain skrev på svarta tavlan-
- tog jag lite snö som vi skickade runt bland eleverna i klassen.
- Det är iskallt. - Här, kryp ner.
Jag är som en stor kamin.
När Luce fick snön tappade hon den.
Vi fick båda kvarsittning. Hon gjorde allt för att vara nära mig.
Det gjorde hon säkert. Du är så spirituell. Och klok.
- Ut! Ni trakasserar mig! - Willy, du är orättvis.
Det är tredje gången jag ber om pengarna. Jag blir snart vräkt!
Jag ska ha 400 franc! Du skulle få ett förskott av Ollendorff, sa du.
- Det får jag. På fredag. - Det sa du förra veckan också!
- En fabrik måste betala arbetarna. - Varför strejkar ni inte då?
Eller sök andra jobb. Få en annan idiot att anställa er.
- Jag har era pengar på fredag. - Det är nog fan bäst det!
Vilket arsle!
- Fan ta er! - Vi kommer tillbaka på fredag.
De får aldrig jobb på egen hand. Jag lånar dem mitt namn, mitt rykte.
Jag tar alla risker och ändå får vi inga pengar. Vi måste producera mer.
- Skaffa en skribent till. - Och betala hur? Vi tjänar för lite.
Jag fick 300 från L'Echo, 425 för den sista vampromanen-
- och bara 250 för musikkritiken. Det täcker inte ens kostnaderna.
- Hur gör vi av med så mycket pengar? - Lånet, Matilde, restauranger...
- Du betalar alltid notan för alla. - Det förväntas av mig.
- Galoppbanan och kasinot då? - Ska jag leva som munk eller bonde?
Nej, jag menar bara att vi kan spara.
- Du. Du kan skriva. - Vad?
Historierna om Saint-Sauveur.
- Mina skolhistorier? - Ja, det kan bli Willys nästa roman.
Försök åtminstone, men börja nu genast.
Sikta på fyra timmar i taget. Vargarna står utanför dörren!
Claudine i skolan Gabrielle Sidonie Colette
Jag heter Claudine.
Jag bor i Montigny.
Jag föddes där 1873.
Jag kommer nog inte att dö där.
- Varför sover du inte? - Jag slutade nyss skriva.
Kära nån...
- Klarade du fyra timmar? - Minst det dubbla.
Du måste vara en naturbegåvning.
Jag har ändrat lite i historien. Det kan göra folk upprörda hemma.
Tänk inte på fakta. Du kan ändra händelser, lägga till en figur.
Anpassa det bara till tiden.
Folk vill bara ha känslan och ryckas med av berättelsen.
- Kan jag skriva precis vad jag vill? - Självklart. Ingen bestrider det.
Om de gör det så är det handen som håller pennan som skriver historia.
Är du inte på humör?
Jag är lika trött som en björn på vintern.
Spara det till boken.
I dungarna fångar buskar retfullt ditt ansikte när du går förbi.
De är fulla av sol och smultron och liljekonvaljer och... ormar.
Jag darrar av skräck när jag ser deras kalla kroppar slingra förbi.
Jag känner mig så ensam där.
Min blick söker sig till bladverket och den mystiska gröna dagern-
- som är utsökt rogivande och samtidigt lite otäck-
- på grund av ensamheten och det diffusa mörkret.
Då var det dags. Du klarade det. Jag lyfter på hatten för dig.
- Och? - Det är underbart.
Jag var i Saint-Sauveur hela dan.
- Tycker du inte om den? - Jo.
- Är det sant? - Ja.
Ja, de är verkligen charmiga. Ursäkta, jag måste gå och pissa.
- Vad mer? - Inget. Det är en underbar historia.
- Och? - Och...
Vi får den inte utgiven. Det är det tråkiga med det.
Vad är det för fel på den?
Ärligt?
Ska jag behandla dig som alla andra skribenter jag kritiserar?
- Ja. - Fast jag älskar dig.
- Jag avgudar dig. Bara så du vet. - Säg det bara.
Det finns inget som driver det. Det finns ingen intrig.
En roman av Willy fängslar dig från kapitel 1, men din...
Det är för många adjektiv. Vissa figurer är intressanta, men...
Det är för sliskigt. Det är för kvinnligt.
- Vilket slöseri med tid. - Inte om du tyckte om det.
Jag skrev den till dig!
Visst är Wague fascinerande?
Han är kantomimkungen. Vi tar nåt att dricka.
- Tack, Geraud. - Skål.
- Hur går det med din bok? - Den är borta.
- Jag försökte, men den blev inte bra. - Det tror jag inte på.
Willy hatade den.
Jag bryr mig inte. Jag behöver inte göra mig ett namn.
- Har du alltid skrivit, Schwob? - Jag har faktiskt inget val.
- Det fanns i mig. - Gör det dig lycklig?
Gud, nej. Jag gör det för att jag inte ska bli galen.
Men ibland, emellanåt, så förflyttar det mig.
- God dag, Schwob. - God dag, Gaston.
Jeanne. Får jag presentera Colette?
Jag tror att vi har presenterats, men jag minns inte det namnet.
Det är nytt, kan man säga.
Då ska jag se det här som vårt första möte.
Det är så lätt. På. Av. Inga fler stearinljus som sotar.
De kanske installerar det i mitt hus en dag.
Och mycket säkrare också, även om ljuset är lite omilt.
Prat. Ursäktar du mig, Arman?
Låt mig få se på din handflata. Så intressant.
Du har en lång livslinje.
Och en väldigt stark huvudlinje här.
Och din... din hjärtlinje delas i tre.
- Vad i all världen kan det betyda? - Vem vet?
- Så många linjer som korsas. - Jag har manshänder. Titta.
Du har ett drag av Hermes, Colette. Det är nåt androgynt över dig.
Willy, ditt troll. Hur är det?
Vi njöt Colettes sällskap nu när hon inte satt sitt ljus under en skäppa.
Citerar du Bibeln? Du minns kanske det om att åtrå andras hustrur.
Och du kanske det om grandet i din brors öga och bjälken i ditt eget.
Touché, Gaston. Din slagfärdighet blir bättre. Lite.
Vi får nog gå nu, älskling. Vi borde gå nu.
- Hej då. - Adjö.
Hans första pjäs var rena skräpet.
Men hans mor driver en salong, så det var så klart en stor succé-
- och han höjdes till skyarna för sin lysande text och sin sublima talang.
- Hala svin. Han var ute efter dig. - Han är inte sån och de är nygifta.
Deras smekmånad är slut, det kan jag garantera.
- Din svartsjuka är missriktad. - Hur då?
- Det var frun jag fann intressant. - Jeanne?
Ja.
Vad skulle du tycka om det?
Ja du, det är...
- Det är nåt helt annat. - Är det det?
Kanske.
God morgon. Jag måste tala med herrn. Monsieur Henri Gauthier-Villars.
- Är han hemma? - Ni kan prata med mig om allt.
- Ledsen, frun.-Herrn? - Vad är det?
Jag ska utmäta två fåtöljer, ett skåp och ett ek-skrivbord.
- Låt mig se utmätningsordern. - Varsågod.
Allt är i sin ordning.-Kom.
- Willy. - Det är bara träbitar.
- Skåpet står i sovrummet. - Med mina kläder i.
Töm det. Jag tar skrivbordet.
- Är ni klar? - Ja. Bär ut det.
Här ska det vara: "Det är en härlig vårmorgon." Det livar upp det lite.
Vad sägs om "Det kanske är årstiden, saven stiger nästan oanständigt"?
Och sen här, scenen med Luce.
Där har jag skrivit: "Hon gned sig menande mot mig"-
- "med sina blå ögon halvstängda och sin mun halvöppen."
- Det är lite smaklöst. - Smaklöst säljer.
Mer krydda, mindre litteratur. Jag och förlagen vet vad män vill ha.
- Tror du att de antar den? - Ja, Ollendorff kommer att älska den.
- Som du efter första läsningen? - Strunta i det. Vi måste jobba.
CLAUDINE I SKOLAN
"Claudine är en flicka från en liten by och ändå är hon vi alla."
"Energisk, envis, egoistisk och sensuell."
"Hon förbluffar oss med sitt mod, sina lustar och sina brott."
Bara en extraordinär man kunde definiera den moderna unga kvinnan.
Willy, din bok kommer att förändra världen! För Claudine!
Claudine! Claudine!
Hela Paris säger att din man är ett geni.
- Vad säger du? - Att han är det. Att döma av boken.
Se på honom. Jag har inte sett honom så lycklig på länge.
Det måste jag säga, Willy. Ingen av våra böcker har sålt som den här.
Ett veritabelt fenomen. Alla pratar om den.
Och vet du vilka som köper den? Unga kvinnor.
Verkligen? Jag trodde... Det var intressant.
Vi har även fått förfrågningar om teaterrättigheterna.
- Några tankar? - Ja. Teatern är nästa logiska steg.
- På största tänkbara scen. - Teaterpubliken gör dig rik, Willy.
Kanske rentav lika rik som du en dag, min bäste Ollendorff.
- Hur stor upplaga? - Kanske 30 000 exemplar.
Jag väntar på att få se förhandsbeställningarna på boken.
- Vad ger det för vinst? - Runt tre franc per exemplar.
Så, ja, det är en rundlig summa.
- Madame Willy. En ära. - Trevligt att träffa er.
"Claudine i skolan" är på väg mot sin tredje tryckning.
Jag tror att Willy baserade "Claudine" delvis på er skoltid.
Ja, jag har nog bidragit med lite.
Jag är så glad att era upplevelser har burit sådan underbar frukt.
- Väldigt trevligt att träffa frun. - Gare de Lyon, tack.
- Vart ska vi? - Det får du se.
Är det nåt som är fel?
Vad tror du är fel?
Vad?
Äntligen har vi en succé och du antyder att jag inte är författaren.
- Nej, det gjorde jag inte. - Vi håller i sprängstoff här.
Vi har skapat nåt kraftfullt-
- och exploderar det vid fel tidpunkt kan det spränga skallarna av oss.
- Ollendorff är din förläggare, Willy. - Schwob sa också nåt.
- Schwob är en del av fabriken. - Folk älskar att prata.
De rosar en, men så fort man vänder sig om får man knivarna i ryggen.
Jag förstår mentaliteten här. Du gör inte det.
Bra nog för att skriva en bok som hela Paris talar om.
Gå och ropa ut det på gatorna då.
Berätta för alla. Förbered massakern.
Förlåt mig. Förlåt mig.
Förlåt mig.
Jag kanske överreagerade.
Jag har en överraskning till dig.
- Vad är det? - Då blir det ju ingen överraskning.
- Vad är det där? - Lind.
- Och det där? - Det är en douglasgran.
- Det där då? - En kastanj.
Det är en rödblommig hästkastanj.
Varför älskar du naturen? Djur är vidriga mot varandra.
Djur är i alla fall ärliga. De ljuger aldrig.
Ja, kära du. Det är för att de inte talar.
- Titta där. - Det är vackert.
Jag undrar vem som bor där.
Jag är törstig. Vi ser om de bjuder på dricka.
Willy, de kanske skjuter oss.
Vänta. De kan vara på ovanvåningen.
Eller döva. De har blivit döva av all tystnad ute på landet!
- Jag tyckte att jag hörde nåt. - Kyss mig.
- Willy, nån kan komma. - Bra.
Stick ner handen i min ficka. Där finns nåt till dig.
Vad?
Tillåt mig.
Vad tycker du?
Jag vet inte vad jag ska tycka.
- Vems hus är det? - Det är till dig.
Min älskade. Mitt hjärta. Så att Paris inte gör dig galen.
- Vad? - Det är ditt.
Du säger alltid hur mycket du saknar landsbygden.
Jag tror inte mina öron.
Här kan du skriva och vara ifred.
Så...
- Var fick du pengarna ifrån? - Jag fick ett förskott av Ollendorff.
- 25 000 franc. - För vad?
- För nästa bok: "Claudine i Paris." - Jag kan inte skriva mer om Claudine.
Skriv om oss, vårt liv, våra vänner.
Ändra namnen och hitta på skvaller. Vi får diskutera detaljerna senare.
Tycker du om det då?
- Det är obeskrivligt. - Det ordet finns inte.
En bra författare ska kunna beskriva allt, vad det än är.
Är det här allt?
Din totala produktion på alla dessa veckor?
Jag har renoverat huset. Alla reparationer, målningen, kaklandet...
- Plantering i trädgården. - Skit i den. Vi har en deadline.
Det är faktiskt rätt svårt att skriva här ute... ensam.
Och jag vill inte skriva en ny Claudine.
Inser du hur sällan det här händer? Att folk tigger om mer?
Följ med mig.
Vad skulle rektorn göra om Claudine inte hade gjort sina läxor?
- Willy, var inte dum. - Vad skulle han göra?
Tvinga henne skriva samma mening hundra gånger, smiska henne.
Rätt.
Jag börjar i morgon.
Willy?
- Skriv! - Willy! Släpp ut mig!
Du lyder mig. Jag kommer om fyra timmar, då vill jag se några sidor.
Willy. Willy, sluta. Det här är inte roligt.
Willy! Willy, ditt svin!
Ditt arroganta svin! Släpp ut mig!
Willy!
Öppna dörren! Släpp ut mig!
CLAUDINE I PARIS
BOULOGNESKOGEN, PARIS
- Colette och Willy är här. - Ja, minsann.
- Glo inte. - Förlåt.
- Här? - Ja, perfekt.
Tack.
- Det är jättegott. - Säg mig...
Hur många i den här parken just nu tror du läser "Claudine i Paris"?
- Jag vet inte. - Minst tre fjärdedelar.
Och resten är snart ikapp dem.
Vad kommer här?
Monsieur Willy.-Madame Colette. Jag har ett brev till er.
Fru Raoul Duval.
- Georgie Raoul Duval? - Ja.
Underbart. Tacka din husmor och säg att vi tackar ja till inbjudan.
Vi ser fram emot hennes förtjusande sällskap. Tack.
- Vem är hon? - Hon är amerikanska.
Hon är en egensinnig överklassflicka från Louisiana-
- som gifte sig med en tre gånger äldre ammunitionsmagnat.
- De låter trista. - Han, ja. Hon är allt annat än det.
- Vi behöver inte gå om du inte vill. - Nej, vi går dit.
- Så roligt. Sa han verkligen det? - Så klart. Han är en enorm snobb.
Då sa madame de Caillavet att han bara var baron, inte markis.
"Förlåt mig. Jag är även hertig av Anjou, biskop av Coutances"-
- "och prins av Joinville, Orléans och Dunkerque."
"Och ingen av de titlarna betyder ett skvatt här."
Åh, titta.
Så.
Det var bättre.
Är kvällen redan slut? Jag står inte ut.
- Lily, be kusken göra klar vagnen. - Självklart.
- Nå? - Ursäkta, frun.
Monsieur Willy, kan jag få er autograf?
Klart att du kan. Jag kan rita en bild åt dig också.
- Tack.-Er också, madame Colette. - Sluta nu.
- Nej, självklart. - Framåtanda ska alltid belönas.
Tack.
- God kväll, kära du. - God kväll.
Jaha... Jag bor på Rue Goethe 74.
Om ni vill titta in på en sängfösare.
Jag får nog dra mig tillbaka för natten.
- Är du säker? - Willy?
Vi leker snart igen, kära du.
Ja, jag hoppas det. Innan min tråkige man kommer hem.
- Då så... Au revoir. - Au revoir.
- Vill inte du gå? - Inbjudan var klart avsedd för dig.
- Ska jag? - Ja. Självklart.
Du har inget emot det?
Det vore hycklande av mig om jag hade det, va?
Du kan trösta dig med vetskapen att jag ligger i sängen där hemma-
- och tänker på er två på ömmast tänkbara sätt.
Stig in.
- Det är en fin våning. - Tack. Det är mitt lilla krypin.
Frederick är inte så förtjust i jugendpjäserna-
-men jag älskar naturen.
Och kvinnor.
Jag ser det.
Jag minns i "Claudine i skolan"-
-när alla flickorna badade på natten.
Natten är bästa tiden för bad.
När jag var liten sa de att alla sjöar i Louisiana har alligatorer.
Så jag tog aldrig nåt midnattsdopp, men... jag ångrar det.
När du lyfter ögonlocken är det som om du klär av mig.
Titta inte bort. Titta på mig.
Titta på mig när jag tittar på dig.
Du har makalöst vackra tänder.
Som en alligator.
- God morgon, kära du. - Har du gett Toby Chien mat?
Det glömde jag. Jag trodde att Matilde gör det.
- Hur var det i natt då? - Intressant.
- Vad hände? - Vad tror du hände?
Säg inget. Jag väntar tills jag får läsa om det-
- när Claudine får ömma känslor för en väninna.
- Jag skriver inte om det. - Du måste. Det är prima material.
- Nej. - Ska du träffa henne igen?
Möjligen.
Ett ögonblick, min älskling.
Underbart, du är här. Jag hade vägarna förbi.
Ja?
Jo...
Det är bäst att du kommer in.
- Hur går skrivandet? - Det går trögt och är plågsamt.
- Hur gick ditt möte på banken? - Det gick bra. Ja, det gick bra.
Hon väntar på er.
Jag ska till banken.
Georgie, jag vet att du är där!
Georgie, öppna!
Colette, jag tog en tupplur.
- Var är han? - Vem? Colette, vad pratar du om?
"Blå cigarrök hängde i luften. Jag såg Renaud rakt i ögonen."
"Han sa att det var fel av honom. Rezi var där, såklart var hon där."
"Hon klädde snabbt på sig."
"Jag ska alltid minnas hur hennes liljevita ansikte murknade"-
- "som om det dog av min intensiva blick."
- Det är bra. - Jag vet.
Jag vill ändra Renauds replik-
- om att det var fel av honom. Men jag vet att du inte gör det.
Vad tror du att Renaud skulle säga där och då?
Jag vet inte, nåt i stil med: "Kära du, vi väntade på dig."
- Jag tror inte att hon tror honom. - Nej. Men är hon inte hycklande?
Claudine får ligga med Rezi, men hon vill inte att Renaud gör det?
Inte bakom hennes rygg, nej.
Sveket kom när Renaud ljög för henne. Renaud som lovat att jämt vara ärlig.
Han ville kanske säga det, men skrämdes av hennes svartsjuka.
Då var han en ynkrygg och en lögnare.
- Du är väldigt hård mot honom. - Om inte jag, vem annars?
Och Renaud skulle inte bli svartsjuk. Om till exempel...
...Claudine gick iväg med en ung man som omväxling.
Han hade funnit det oacceptabelt.
Otrohet för Renaud är en könsfråga?
Ja, det är det.
- Hur länge har du vetat? - I ungefär en månad.
Jag måste säga att jag är imponerad av din självbehärskning.
En yngre Claudine hade fått ett raseriutbrott.
Jag tänker döda Renaud i nästa bok.
Nej, du får inte. Gör inte det.
"Handen som håller i pennan skriver historia."
Min man, han är... rosenrasande.
- Han ville utmana Willy på en duell. - Vad?
Jag avrådde honom. Hoppas att det inte går så långt.
Du har läst den, va?
- Ja. - Hur orolig ska jag vara?
Det är inte uppenbart vem som är vem. Namnen har ändrats.
Jag tror dig inte. Alla säger att den blir extremt ekivok.
Jag vet att du inte vill träffa mig efter vår separation-
- och jag vet att jag uppförde mig illa.
Men jag bönfaller dig. Be Willy ändra det före utgivningen.
Snälla Colette. Oss kvinnor emellan.
- Jag kan inte. - Låter du mig lida?
Det är inte bara Willy, Georgie. Det är boken i sig.
Willy tycker att den är ett konstverk.
Du fick chansen att vara hygglig-
- men nu är det upp till min man att avgöra det.
Ollendorff får en klumpsumma för att förstöra hela tryckningen.
- Vad? Så kan ni inte göra. - Han har redan sagt ja.
- Den sluge jäveln. Ni får inte. - Vi har gjort det och så är det.
- Din falska satmara. - Jag har haft en bra lärare.
CLAUDINE SOM GIFT
Och som en äkta fransk hjältinna brändes vår dotter Claudine på bål.
Jag sa att det skulle bli en het bok.
Ollendorff skrev på avtalet-
- men han struntade i att nämna att jag äger upphovsrätten.
Så det var bara att gå till nästa förlag-
- och få ut ett andra förskott och nu går tryckpressarna varma.
- Hur bär ni er två åt? - Vi hade enorm tur.
Inte alls. Vi följer med tiden.
Den där hanrejen till miljonär och hans omättliga fru var chanslösa.
Vi har luft under vingarna och jag ska göra Claudine-
- till den populäraste flickan i Frankrike, om inte hela världen.
Hon ska bokstavligen bli ett namn på allas läppar.
Jag heter Claudine. Jag bor i Montigny.
Jag föddes där 1884.
- Hon är inte dålig. - Hon är usel.
- Gatorna är som tur är grusade... - Ja, du har rätt.-Tack så mycket.
Jag heter Claudine. Jag bor i Montigny. Jag föddes där 1884.
Jag kommer nog inte att dö där. Montigny är en by, inte en stad.
Jag är den riktiga Claudine.
- Och du är...? - Jag? Jag heter Polaire.
Polaire... Algers stolthet. Se på henne.
Jag menar, se på henne. Hon kan rollen instinktivt.
Hon talar om boken som om det var en religion.
Ja, hon är en syster av Heliga Claudine.
Det är konstigt. Hon har börjat kopiera mina gester och manér.
- Verkligen? - Tror du jag kan agera?
- Du? Nej, det vore enormt slöseri. - Slöseri med vad?
Det bobbade håret. Har du sett på maken?
Jag föreställde mig alltid Claudine med långt hår.
Det var 1800-tals-Claudine. Detta är nu.
Det skulle se bra ut på dig. Väldigt tilldragande.
Du och Polaire, Claudinetvillingarna. Det vore rena PR-guldgruvan.
- Paris skulle bli helt nipprigt. - Nej, aldrig i livet.
- Colette. Du är hänförande. - Tack.
Jag heter Claudine.
Jag bor i Montigny. Jag föddes där 1884.
Jag kommer nog inte att dö där.
Av alla mina romaner passade den här bra på scen.
Det är en jättesuccé.
Men nu när du är så berömd blir du odrägligare än nånsin förr.
- Det är planen, Veber. - Han är en skojare!
Kan du tänka dig uppslutningen?
Alla är här. Där är markisen Belbeuf. Eller Missy, som hon kallas.
- Hon ser bara stora tilldragelser. - En kvinna?
Ättling till kejsarinnan Joséphine och den ryske tsaren.
Därför kan hon bära byxor även bland folk.
Fascinerande.
- Elegant. - Alltid lika subtil.
Monsieur Willy.
- Hur var det? - Du var magnifik, du var perfekt.
Tack, monsieur Willy.
- Colette? - Du är hon. Den levande Claudine.
Polaire, sätt dig i mitt knä. - Tetette, du med.
- Willy. - Kom här.
Se Claudine-treenigheten! Fadern, modern och dottern.
Titta hit!
Claudine är en riktig Midas-tös. Hon ler som sfinxen, mysteriös.
Hon går, hon talar, är aldrig mållös. Claudine, Claudine, Claudine!
Claudine vet ingen gräns, en räv som inte fruktar när bågen spänns.
Supernovan som knappt hörs ens. Claudine, Claudine, Claudine!
Vem är hon som gör mig varm? Som tände elden i min barm?
Vem är flickan med fräck charm? Claudine, Claudine, Claudine!
Vem är hon jag svärmar för? Vem är fagrast av alla mör?
Vem gav Paris extra kulör? Claudine, Claudine, Claudine!
Vem har kjol och skolflicksblus? Vem orsakar ett chockat sus?
Vem jobbar på utan minsta krus? Claudine, Claudine, Claudine.
Claudine, Claudine, Claudine, Claudine!
Och när jag i en dröm finner mig själv helt nära Claudine-
- och hennes magiska ögon, så glömmer jag all annan musik-
- och hör bara skrattet i hennes röst. Claudine!
Hej, Toby Chien. Hej. Hej.
- Jag är helt slut. - Jag med.
Fler trappsteg för varje gång. Men vilken natt!
Vi har Paris i vår hand.
- Willy? - Ja, kära du?
Jag undrade om vi i natt kan...
Det hade hjälpt mig.
Min älskade.
Min Claudine.
TREKANTEN
Gratulerar, förresten.
Det finns Claudiner överallt numera.
Ja. Till och med en Claudinemörderska i Marseille.
- Hon skar av halsen på sin man. - Bra gjort av henne.
Men ärligt talat, du har gjort nåt viktigt.
- Du har uppfunnit en typ. - Willy har det, menar du.
Jag menar att du har det.
Du har gett alla flickor som är på väg att bli kvinnor en röst.
Du borde öppet erkänna det.
- Har nån sagt det till dig? - Ingen behövde säga det.
Att träffa dig räckte.
Det är sant.
Jag skrev dem.
Det är bara...
Jag vet.
Jag hoppas att vägen som vi gick i dag bara var början.
Jag ser ditt ansikte, Missy. Starkt, sårbart.
Jag har aldrig träffat en som du.
Hövlig, men ändå rättfram. Reserverad, men ändå modig.
En äkta gentleman.
Willy Gauthier-Villars residens.
- Den här osten... - Han är upptagen.
Det är soumaintrain. Den påminner mig om Saint-Sauveur.
Åh ja. Den är delikat.
När ska du ut på turné?
Om några veckor. På sjabbiga teatrar. Det blir ett helvete.
- Varför gör du det då? - Jag är beroende.
Jag älskar alla syltor och odågor.
- Följ med oss. - Jag kan inte göra kantomim.
Det är inte kantomim. Det är en ny slags pantomim.
Ren handling. Rätt gest är värd tusen ord.
Ursäkta.
- Ja? - Är monsieur Willy hemma?
Jag hoppades att han kunde signera min bok.
Héon? En till.
Den här vägen, varsågod.
- Berätta mer om pantomimen. - Jag pratade med Christian om det.
Det är ännu bara en idé. Vi tänkte kalla det "Kött".
- Gå in. - Det är en bra titel.
- Monsieur Willy? - Det är jag.
God dag.
Kan ni signera den här? Det är min favoritbok.
Tack.
- Vem ska jag skriva till? - Jag heter Meg.
Jag är den riktiga Claudine.
- Hur gammal är du? - Äldre än jag ser ut. Jag är 23.
- Jag är yngre än jag ser ut. 46. - Det gör inte mig nåt.
- Rakt fram! - Där är det!
- Toby! - Toby, hämta bollen!
Visst är Meg väldigt rar?
Lite väl ivrig, men så är det ju.
- Hon påminner om dig för tio år sen. - Inte alls. Men hon är väldigt rar.
Vad tycker du om Missy?
Hon är väldigt trevlig. Men hon förbryllar mig.
Ord är maskulina eller feminina, men det finns inget ord för Missy.
Jag kan komma på ett par.
Du verkar nöjd för en gångs skull.
Är det inte nåt som saknas?
Vad menar du?
- Är du klar, Willy? - Ja. Jag är klar.
Jag heter Claudine.
Jag bor i Montigny. Jag föddes där 1884.
- Just det. - Jag kommer nog inte att dö där.
47.
48.
49. Kom igen.
50! Bra gjort.
- Du var gift förut, va? - Ja. Det var fruktansvärt.
Vi pratar inte längre, bara genom våra advokater.
Han skäms för mig.
Om han var gift med mig, vad säger det om honom?
Det måste ha varit väldigt svårt för dig. Att ta på byxor, menar jag.
Nej, det var helt naturligt. Jag var ett ganska besvärligt barn.
Om du kan tänka dig mig i råttsvansar och klänning.
Jag kände mig utanför och så en dag provade jag min brors skoluniform.
Då visste jag att jag var hemma för första gången.
Jag har gått långt sen dess.
Det är så klart mycket lättare för mig än för en medellös kvinna-
- men jag ville visa att det går att göra.
Du då?
- Vad är det med mig? - Jag klär mig som en man.
- Willy klär dig som en skolflicka. - Tack.
Jag vet vad som händer. Jag är invigd i skämtet.
Det tvivlar jag inte en sekund på. Men... är du lycklig?
Är någon lycklig?
Willy är krävande, ja, men... han ger mig också mycket frihet.
Han håller dig i ett långt koppel. Men det är likväl ett koppel.
Du kanske tycker om det.
- Tycker du att det är hemskt fel? - Nej, det är din ensak, men...
Det var inget.
Men vad?
Jag undrar om det kommer en tid då du måste bestämma-
-om du är Claudine eller Colette.
- Hej, Héon. - Hej, Colette.
- Vad är han på för humör? - Det vanliga. Fast sämre.
- Hejsan. - Åh, jösses.
- Vad har du på dig? - Det är Missys.
Jag är förvånad över att du inte har gripits eller misshandlats.
- Du vet den nya Claudineboken? - Ja.
Ska vi inte ge ut den i båda våra namn?
- Ollendorff går aldrig med på det. - Ollendorff eller du?
Tetette, vill du slakta gåsen som lägger guld-Claudiner?
Risken är väldigt liten. Claudine är etablerad.
Och de flesta vet. Eller misstänker det.
Ingen vet. Om du inte har pratat om det med din transvestitvän.
- Tala inte illa om Missy. - Hon tar din humor och ditt förnuft.
- Nu är du orättvis, Willy. - Vi kan inte riskera det.
Särskilt inte med vår ekonomi. Vi är luspanka.
Vi är alltid panka. Ändå spelar du och fyller huset med antikviteter.
Jag köpte dem på tvångsauktion.
Bilen, galopphästen som blev halt.
Du då? Med dina lustiga kläder och hattar och dina orimliga...
- Mitt namn ska stå på boken. - Nej. Willy är ett varumärke.
- Kvinnliga författare säljer inte. - Ditt svin.
Ditt feta, egenkära, lata, egoistiska svin!
Prat. Om du känt så starkt för det så skulle du aldrig gått med på det.
- Fan ta dig, Willy. - Utan upphovsman, ingen Claudine.
Gör er klara.
Andas. Kom ihåg hur katten andas.
Mer djuriskt!
- Klar? - Ja.
Då börjar vi jobba.
Och...
- Ska du skriva i dag? - Nej.
Jag repeterar med Wague senare.
Tycker du inte att du borde skriva?
- Jag borde börja låsa in dig igen. - Då skulle jag skrika omkull huset.
Det är en charmant hobby, Tetette-
-men du är ingen Sarah Bernhardt.
Om du inte klarar finkulturen slutar du i de jäkla varietéerna.
- Det vore skandalöst. - Sen när är skandaler dåliga för dig?
Det är sant.
Vad tycker Missy?
Han är för det. Han följer jämt med mig till Wagues studio.
Gud, så deprimerande.
Har hon absolut inget eget liv alls?
Han gör rörelserna med mig. Han är väldigt duktig.
Wague tror att jag är klar att stå på scen om ett par veckor.
- Vad tycker du, Matilde? - Jag måste hålla med monsieur Willy.
- Det är inte så smakfullt. - Jag trodde att du stod på min sida.
Så du och markisen struttar runt i studion som ett galet mimpar?
- Vill Missy också stå på scen? - Nej. Han är alldeles för blyg.
Jag har en idé. "Drömmen om Egypten". Paris kommer inte tro sina ögon.
En skandalös sensation med madame Colette Willy och markis de Belbeuf.
I en vanlig varietéföreställning. Det blir fullt hus varje kväll.
- Vi klarar oss bra med can-can. - Det är ofta halvtomt vardagskvällar.
- Kan du lova oss markisen? - Det är som i en liten ask.
Vi kan sätta Belbeufs släktvapen på affischen. Pressen blir till sig.
- Har du några finansiärer? - Jag behöver bara en. Mig själv.
Är du så säker? Det är mycket pengar.
Ja. Ja, det är jag.
Meg, du är vacker.
- Alla våra vänner är här. - Ja.
Några av Missys exmakar är också här.
- Här. - Tack.
Det är skandal! Fikus! Försvinn!
Dumma flator! Äckligt!
- Bravo! - Bra gjort, Colette! Bra gjort!
- Mer! - Avskum!
- Vad fan gör du, obildade skithög?! - Du är en av dem, va?
- Herregud! - Släpp fram mig!
Kom här. Håll min hand.
Madame Colette, vilka är era intryck efter i kväll?
Mina intryck? Jag är äcklad. De som kastade saker är fega kräk.
Jag fick inte fotpallen i ansiktet för att jag duckade.
Släpp det, Colette. - Vissa herrar kom för att slåss.
- Vi måste ignorera dem och gå vidare. - Så ni tänker fortsätta?
- Ja! - Nej.
De skrämmer mig inte alls. Titta. Darrar jag?
Jag ska fortsätta det här för att jag vill det.
Om Paris inte vill ha mig söker jag min försörjning på annan ort.
INSTÄLLT
- Amen. - Amen.
Din far var en gammal soldat. En bra, pålitlig karl.
Det var han.
Var.
Jag...
Jag mötte våra fordringsägare i går. Vi förlorade allt på Moulin Rouge.
- Inte i dag, Willy. - Colette.
Vi måste sälja lantstället. Vi har inget val.
Nej. Nej, Willy. Du får inte göra det.
Moraliskt sett behöver jag ditt tillstånd, men huset står på mig.
Vad tycker du?
- Du måste skilja dig, Gabri. Snart. - Sido, snälla du.
Be om en full granskning av hans räkenskaper. Willy är en slarver.
En suput, en spelare. Han är en bruten man, Gabrielle.
Säg inte så.
Han kommer att hålla tillbaka dig.
Gabri, du måste utnyttja dina gåvor.
Skriv nåt nytt i ditt eget namn.
Att skriva är en mardröm.
Alla timmar som jag suttit där med honom flåsande i nacken.
Nyckeln som vrids om i låset, mina ömma fingrar. Aldrig mer.
Jag ska på turné, Sido, med Wague. I ett halvår.
Kontrakten upprättas nu. Vi sätter upp en ny pjäs.
- Du måste hoppa av. - Jag ska göra det.
Vad har jag missat?
Kvinnor, knivar... Så väldigt grekiskt.
Montmarault!
CLAUDINES ÄVENTYR AV WILLY
Bravo!
Säg mig en sak.
Ensamrätt på Claudineböckerna, Ollendorff. Vad ger du mig för dem?
Menar du allvar? Allihop?
- Ja. - Ensamrätt för all framtid?
Ge mig ett bud.
Vi fick en avbokning i Limoges nästa vecka, så jag är ledig i fyra dar.
Kommer du hem till Paris?
Nej. Jag måste tömma huset i Besançon.
- Kommer han dit? - Missy, jag är trött. Kan vi...?
Självklart. Förlåt mig.
Vet du... Du behöver inte oroa dig för Willy.
Du behöver inte ens tjäna egna pengar. Jag kan ordna allt.
För mycket av mitt liv har "ordnats".
Och jag tycker om att tjäna egna pengar.
Jag älskar dig. Det är allt.
Tack.
Det är inte det gängse svaret, men jag nöjer mig med det.
För stunden.
Jag har tänkt på den här nya dillen för rörliga bilder.
Tror du att vi kan bearbeta Claudine för kinematografen?
Slutar du aldrig?
Vi kan skriva en helt ny historia. "Claudine vid havet".
Nej. Bearbeta en av de gamla.
Kanske.
Fånga!
Just det. Så sorgligt.
- Jag har saknat dig. - Nej, det har du inte.
Klart jag har.
Ditt tvetydiga leende, ditt blixtrande intellekt.
Dina nyckfulla fröjder. Även dina korta, våldsamma raseriutbrott.
Hur går boken med Meg?
Urdåligt.
Bara krydda och ingen litteratur.
Hon är inte du. Det blir hon aldrig.
Vad håller vi på med, Willy?
- Är det slut mellan oss? - Det vet jag inte.
- Du får inte. - Varför får jag inte?
För att jag älskar dig.
För att du är den enda kvinna som jag kan älska.
Och för att du är som mest genial när du är med mig.
- Är jag? - Ja. Det vet du att du är.
Du behöver fortfarande din rektor.
Kom in!
Får jag lägga mig hos dig, Gabri?
Ja. Kryp ner.
Jag kan inte sova. Det är för tyst. Lyssna.
Tystnaden. Visst är den skrämmande?
Nej. Jag älskar den.
Klart att du gör, din lantflicka.
- Är allt bra? - Det är nåt som tynger mitt sinne.
Vad?
Jag ligger inte med Meg längre.
Jag menar, vi sover, men jag kan inte...
Det spelar ingen roll.
Det gör det.
Det spelar väldigt stor roll.
Bravo! Bravo!
- Colette, hur var din i kväll? - Inte illa.
- Ska du ut sen? - Kanske.
- Madame Willy. - Monsieur Ollendorff. God kväll.
Jag är här i Lille i ett familjeärende.
Jag blev så glad när jag hörde att ni uppträdde här.
- Vad snällt att komma och se oss. - Vilket spektakel.
Om du är ledig så vill jag bjuda dig och markisen på middag.
Tack. Jag är alltid sugen på gratismat.
- Särskilt i så vördnadsvärt sällskap. - Det minsta jag kan göra för dig.
Efter alla pengar du tjänat åt mig. Och kommer att fortsätta tjäna.
Jag önskar att jag kunde ha gett Willy bättre villkor.
Men man kan bara betala det man har råd med.
- Jag tror inte att jag förstår. - För Claudineböckerna. Rättigheterna.
- Sålde Willy böckerna till er? - Ja, allihop.
- Sålde han Claudineböckerna till er? - Absolut. Jag trodde att han...
Hur mycket fick han för dem?
Jag blev oerhört kränkt av insinuationen i ditt brev.
Vi har gjort affärer i fem år...
Tetette?
Jag måste prata med dig i enrum.
Vi ses sen. Willy.-Colette.
- Vad är det? - 5 000 franc.
- Jag försökte rädda huset åt dig. - Jag gav dig huset.
- Vi hade banklånet också. - Du kunde ha sålt Vebers romaner.
Nån annan smörja. Du gjorde det bara för att sticka kniven i mig, va? Va?!
Jag hade inte fått nåt för Vebers, Schwobs eller nån annans.
- Lugna ner dig nu. - Varför?
Du sårar och du sårar och du sårar.
Och du tror att du röjer undan allt med ditt "Jag är man, män gör så."
Det du gjorde var inte bara förhatligt. Det var dumt.
Nu rår vi inte över våra böcker och får aldrig pengar för dem.
- Vi kan skriva fler. - Nej, aldrig! Aldrig mer!
Det var ett rent affärsbeslut.
Är inte vårt äktenskap det? Var inte jag din bästa investering?
- Ingen hemgift, men hon kan skriva! - Då var du en riskabel investering.
Jag återgäldade dig tusenfalt.
Sluta prata om pengar. Du var mitt ideal, min kärlek, min besatthet.
Du dödade vårt barn, Willy.
De där böckerna. De var allt vi hade.
Och nu är de borta och vi kan inte göra nåt åt det.
- Min älskling, Claudine var bara... - Tyst. Säg inte vad Claudine var.
Jag är den riktiga Claudine.
Allt jag tänkte och kände hamnade i böckerna.
De var jag.
Min barndom, mina minnen, mina åsikter. Allt.
Och när jag tänker på alla timmar då jag satt ensam och slavade för dig-
- och spottade ur mig scener för att glädja dig. Jag skäms så för det.
Och ändå visste både jag och du att jag var tvungen att göra det.
Du hittade mig när jag inget visste.
Du formade mig efter dina planer och lustar.
Och du trodde att jag aldrig kunde slå mig fri.
Men du hade fel.
Claudine är död nu. Hon är borta. Du svek henne.
Och jag...
Jag har vuxit ifrån henne.
Snälla du.
Snälla du, jag...
Jag var dum. Jag...
Jag fick panik. Snälla, förlåt mig.
- Farväl, Willy. - Nej, Gabrielle. Snälla du, nej.
Gabrielle. Min älskling, stanna.
Jag förbjuder dig!
Det där är min ändring.
Det är mitt. Det är mitt. Det är mitt.
Det var ett samarbete.
Hon är inte lite fräck. Och de här bevisar det.
Kan du göra mig en tjänst, Héon?
Är du snäll och förstör dem?
- Är du säker? - Definitivt. Bränn dem.
- Förbränn dem till aska. - Visst, Willy.
Jag går ut.
Jag älskar dig.
Fan.
- 30 minuter tills ridån går upp. - Tack, Wague.
Efter två år med varieté och teater är jag fortfarande densamma.
Öga mot öga med den målade mentorn som tittar från luppens andra sida-
- med djupt liggande ögon under lilaspacklade ögonlock.
Jag vet att hon ska tala till mig.
Hon ska säga: "Är det du där, helt ensam under taket"-
- "som dånar och vibrerar under dansarnas fötter?"
"Varför är du där helt ensam? Och varför ingen annanstans?"
Ja, det här är den farliga klara timmen.
Nu, närhelst jag förtvivlar-
- väntar jag inte längre min död, utan en smula tur-
- ett vanligt litet mirakel som likt en glittrande länk-
-åter ska laga mitt livs halsband.
VARIETÉ
Colette! Colette! Colette!
Colettes "Varieté" som bygger på hennes varietéupplevelser-
- gavs ut i hennes eget namn och hyllades av kritikerna.
Colette och Missys fortsatte sin relation i många år.
Missy följde ofta med Colette på turnéer, men stod aldrig mer på scen.
När deras skilsmässa var klar pratade Colette och Willy aldrig mer.
Claudinemanuskripten förstördes aldrig av Paul Héon.
Han gav dem i stället till Colette.
Hon använde dem senare för att visa att det var hon som skrev böckerna.
En strid som hon till slut vann.
Colette gav sen ut över 30 romaner och novellsamlingar.
Hon blev den franska litteraturens mest hyllade kvinnliga författare.
På äldre dar sa Colette:
"Vilket underbart liv jag levt. Det skulle jag ha insett tidigare."
till Richard
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2018
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB