EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Snälla, Luke...
Hur många koppar drack du?
-Inga... -Plus?
Fem, men ditt är godare.
Jag blev kysst. Och jag snattade.
Ärligt, Lorelai, det är inte ditt utseende som skrämmer dem.
Folk dör, vi betalar. Folk krockar, vi betalar.
-Mister fötter, vi betalar. -Ni har en ny slogan.
-Har du varit lösaktig? -Så glad är jag inte.
Folk är så dumma i dag.
Sol och pang.
-Kan Luke dansa vals? -Luke kan dansa.
Du ska veta att det är allvar för mig.
Det skulle bli som början på Rädda menige Ryan.
De är då i Frankrike.
Jag har haft sex, men jag ska inte till Harvard.
Jag blev vuxen när jag blev gravid.
Hoppar du, hoppar jag.
Jag riskerar evig fördömelse för rockmusiken.
Oj, se på pudlarna.
Jag älskar dig, din idiot!
Det luktar snö.
VINTER
Är det så du ser ut när du flugit?
Är det så du hälsar?
Du har suttit i en plåtburk i sju timmar omgiven av folk
med lungsot, difteri, skabb, hummus, rabieshundar,
drogade barn som attackerar stolen och stjäl din växel.
-Vilket flygbolag flyger du med? -Du ska se tärd ut.
Du ska sjunga "I dreamed a dream" med ful frisyr
medan du säljer dig till en gäng franska hamnarbetare.
Men du ser perfekt ut. Erkänn. Du har blivit goopad.
Jag är inte goopad.
Du har yogat i gången i cashmerebyxor
medan din terapihund tittar på Zoolander 2 på sin klocka.
Jag gör blodproppsförebyggande fotgympa i min Yonah Schimmel Knishery-keps
medan tandkräm torkar ut en finne. Andfådd!
-Det var längesen. -Det kändes bra.
-Jag har saknat dig. -Jag har saknat dig med.
-Hur längesen är det? -Det känns som år.
Kaffe och tacos.
Prinsessan Charlottes teskedar.
Ska vi få det ur världen?
Det är lika bra.
En dag? Är det allt?
Förlåt!
Du missar jul och Thanksgiving och allt jag får är ett endagsbesök?
Vad är jag? Hackad lever?
Jag måste tillbaka till London imorgon.
-London igen. -Jobb.
Inte nu, Emily.
Snyggt. Okej, du vinner.
Vi har ont om tid. Ska vi skippa stadsrundan?
-Vi kan inte skippa den. -Vi tar det kortfattat.
-Le Chat Club stängde på grund av råttor. -Igen?
-Vi har fått parkeringsautomater. -Var?
Ingen betalade så de togs bort.
Stan styrs av maffian.
Al's Pancake World vann bästa juldekoration igen.
Julspelet med aubergine-Jesus.
-Det går inte att toppa. -Det debatteras
om telefonautomaten ska bort.
Var byter Stålmannen om när han räddar stan från Ben Affleck?
Jag sa samma sak.
Skyltarna, då?
Jag sparade det bästa till sist.
Taylor har bestämt att septiksystemet är under vår värdighet
-och han vill ha ett avloppssystem. -Hur ska det gå till?
Han går från dörr till dörr och samlar in folks skräckhistorier om septiktankar.
-Herregud! -Han sammanställer dem,
och sen ska han och en panel spela upp dem för länets skadereglerare.
Säger du det för att jag ska stanna?
-Fungerar det? -Lite.
Hej, miss Patty!
Rory! Du ser fantastisk ut!
Hon klev just av planet!
Det är min jobbtelefon.
-Den ringer inte. -Jag vet.
-Inte den heller. -Nej.
Du har fler telefoner än Little.
En privat, en i jobbet,
och en som har mottagning i Stars Hollow. Teoretiskt.
Att stan byggdes i en gigantisk snöglob påverkar nog mottagningen.
Hallå?
Fan! Hallå?
Du försvinner. Kom igen.
Vänta! Hallå?
Skit! Hallå?
Hej, hör du mig nu? Hör du mig...
Ja! Hej! Bra!
Hur är det?
Hallå?
Jag går till träden!
Okej, jag är vid träden. Hallå?
Jag testar Dooses. Följer du med?
-Jag har gått mina steg. -Okej.
Hallå?
Är du kvar? Okej, byt telefon!
Hej! Förlåt, det är Rory Gilmore igen. Jag tror Ingrid just...
Hallå?
Hallå? Skit!
Hallå?
Ja! Ja, det kan hon. Okej, på det här numret. Tack.
Rory! Jag visste inte att du skulle komma idag.
Det är bara ett snabbesök.
-Kål. -Va?
Välkommen åter.
Berätta, vad händer?
Du vill inte veta.
-Zach har befordrats. -Herregud! Varför?
-Jag tror att de gillar honom. -Stackare.
Ja, han är ruttledare nu. Han bär slips.
Jag beklagar.
Jag säger till honom att han ser ut som Leonard Cohen,
-men han liknar sin pappa. -Förlåt.
-Ja. -Hallå? Ingrid. Äntligen!
Bra att vi fick kontakt.
Jag är glad att jag sprang in i dig.
-Ditt hus är åt det hållet, Kirk. -Jag är inte vilse.
Jag ville berätta att jag har startat ett nytt företag.
Ett samåkningsföretag.
Jag kallar det Ööö-ber.
Det finns redan ett Uber.
Nej, inte Uber. Ööö-ber. Tre "ö":n istället för ett "u".
-Okej, men det är... -Ööö-ber.
-Ja, men det... -Ööö-ber.
Det är en tjänst där folk kan be om skjuts så hämtar jag dem.
-Som Uber. -Fast det är Ööö-ber.
Det är samma sak.
-Nej, det är det inte. -Kirk.
Man har en app för att boka bil.
-Jag har ingen app. -Hur bokar de en bil?
De ringer mamma, hon ringer mig, jag tar en bil och hämtar dem.
-Så det är en sämre version av Uber. -Det uttalas Ööö-ber.
-Sluta låta så. -Okej.
Du har min mammas nummer.
Om du ursäktar, det är sovdags för Petal.
Hej då, Petal.
När skaffade Kirk en gris?
Babette hörde hur han och Lulu pratade om barn, så stan hjälptes åt.
Det köpte oss ett par år.
-Smart. -Redo?
Vänta.
Jag är inte hemma på riktigt förrän jag har min Stars Hollow Gazette.
Julspecial.
Krubbnytt, tomtens önskningar, äggtoddyställen och juldikten.
-Samma varje år. -Vartenda år.
Så skönt att vara hemma.
Vad är det?
Det luktar snö.
-Har du den? -Ja.
Säkert?
-Ja. -Kom. Nu går vi in!
Kom igen!
-Luke kommer att bli så glad att se dig. -Jag kan knappt vänta.
Hej, Rabbi.
Paul Anka, vad har hon klätt dig i nu?
Nej. Det var hans idé.
Skäms inte. Hon gjorde samma sak med mig.
-Okej, var redo. -På vad?
-Jättestolta Luke. -Va?
Luke! Det är ett julmirakel.
-Där är hon, New Yorker-skribenten! -Så stolt!
Det var bara en krönika.
En krönika? Kom igen. Den var jättebra. Kvinnan du skrev om...
-Naomi Shropshire. -Ja!
Det känns som om jag har träffat henne.
Det uppskattas.
Jag läste inte New Yorker förut, men nu, varje vecka.
Så kul.
Vem säger att tidningar är döda?
-Hela världen. -Vad vet världen...
-Äter ni? -Bara tacos.
-Tacos är små. -Jag lagar middag.
-Oj. Är jag tjock? -Va?
-Kroppshets. -Det gör jag inte.
-Triggervarning! -Herregud.
Julkrig!
Jag gör två huvudrätter eftersom du bad om det.
-Vad för rätter? -Makaronipudding, kotletter...
-Vitlöksbröd? -Och kroketter!
Jag gör inte kroketter.
-Vi behöver näring! -Ni äter tacos!
-Kroketter passar bra med tacos. -Kroketter är goda i tacos.
-Jag menar det! -Ekologiska.
Slutdiskuterat! Lägg tillbaka dem, ät upp tacosen,
tvätta händerna, maten är snart klar!
Jag såg att du tog minidonuts. Lägg ner dem nu.
Det är ofattbart vilka konversationer vi har.
Ska inte matlagning vara avkopplande?
Sätt inte igång den låten och gå in på Rorys rum.
Sänk åtminstone!
-Är kartongerna här? -Vid kläderna.
Toppen!
Så du gav till slut upp Brooklyn-lyan?
Ja. Lena Dunham får klara sig utan mig.
-Kommer du att sakna den? -Lite.
Jag kommer sakna den.
Den hade en gammaldags, judiskt hyreshus-/Trainspotting-känsla,
som alla mammor önskar åt sina döttrar.
Det var en helt okej lägenhet.
Jag gillade att man klibbade fast på väggarna.
-En vägg. -I vissa lägenheter
måste man inte undvika väggar.
Det var en bra lägenhet men jag var aldrig där.
Vet du hur många nätter jag sov där i år?
-Tre? Arton? -Nej.
-Fyrtiosex?
Är det The Price is Right?
Om jag gissar under vinner jag, över och jag förlorar?
Jag vet inte hur många nätter det var.
Inte många. Nu ska det bli andelslägenheter.
Jag är inte redo att köpa lägenhet, så det var rätt tid att säga...
Hej då, Brooklyn.
Den här är öppen.
-Dumma transportsäkerhetsmyndigheten! -Har du rotat?
Ja, och det var en besvikelse.
Var mina saker en besvikelse?
Jag trodde det skulle finnas nåt kul,
som en skattkarta eller uppföljaren till Huckleberry Finn
där Huck är klanledare och livrädd för vatten.
Det är spännande.
Ingen lägenhet, ingen hyra, inga band. Jag kan sova här, jag kan bo hos Lane.
Det är min tur att vara rotlös och se vart livet tar mig,
och resa dit där det finns historier att skriva.
Jag önskar att jag märkt kartongerna
för jag vet inte var nåt är. Mina skor, kappor, underkläder...
Vet du inte var underkläderna är?
Kanske hos Lane.
-Har du gått utan sen du flyttade? -Döm mig inte.
Jag är för sjutton Gwen Stefani. Vill du låna?
Jag vill sluta prata om det. Jag letar efter min turklädsel.
Allt du har på dig utan underkläder är turkläder.
Jag har ett viktigt möte med Condé Nast.
Och en outfit får mig att känna mig som Diane Sawyer.
Är det en Mike Nichols-mask?
Jag öppnar!
Vad är detta?
Det är en låda med New Yorker-tidningar med din artikel i. Låda ett av sex.
-Du skojar. -Jättestolt!
Den där killen är här.
-Vilken kille? -Du vet. Jeffrey.
-Vem? -Allen? Billy?
Namnen är inte ens lika.
-Du vet. Han. Din kille. -Paul?
-Ja. -Paul är inte här.
-Paul är här. -Vem då?
Paul, min pojkvän? Skit! Paul är här!
-Varför är Paul här? -Jag bjöd honom på middag och glömde det.
Skit, skit!
Tänk att du har glömt Rorys pojkvän Paul.
Du kom.
Självklart.
-Till dig. -Så fina.
-Och växer i Peru. Kul fakta. -Så kul.
-Titta vem som är här. -Paul! Oj!
-Kul att se dig. -Detsamma.
-Tack för inbjudan. -Är håret annorlunda?
-Nej. -Gått ner i vikt?
-Nej. -Gått upp i vikt?
Jag sätter de här i vatten.
-Kom, Paul. -Ja, jag följer med.
Jag har inte sett honom förut.
De har varit tillsammans länge.
-Ett år tror jag. -Han har varit här!
-Jag vet! -Han är en superhjälte.
Hans kraft är att man inte minns honom hur länge man än är med honom.
Som varje Marvelfilm nånsin.
-Nåt att dricka, Pete? -Paul.
Paul. Pete är vår hunds kompis. Vår hund heter Paul.
-Anka i efternamn. -Likt mitt.
-Ja. Väldigt likt. -Den här var den enda jag hittade.
Den duger.
-Vin, okej... -Paul.
-Just det. Paul, vin, Paul? -Vin låter bra.
-Luke. -Ja.
-Jag tog med den. -Du...
Den antika skiftnyckeln som vi pratade om sist jag var här.
Minns du?
Vi tog båten och fiskade.
Din far hade en järnhandel som nu är en diner.
Jag sa att morfar ägde en järnhandel och jag behöll hans verktyg?
Jag minns båten.
Din pappa hade en älskad skiftnyckel som du önskade att du sparat.
Min morfar hade också en som jag behöll.
Jag hämtar den.
Jag har glömt hela vårt samtal nyss.
Kom igen.
Tack för att ni bjöd mig. Jag träffar inte Rory så ofta.
Jag får i alla fall se henne på vår årsdag.
Kan ni fatta att det har gått två år? Pappersårsdag.
Jag hittade den.
Här är den. Titta på datumet på baksidan.
Och Lorelai...
Virusprogrammet jag berättade om. Ska jag installera det åt dig?
-Var är datorn? -Vardagsrummet.
Den har ett Vemod-märke från Insidan ut, va?
-Du kom ihåg. -Okej.
Trevligt att han kom ihåg det.
Trevligt att nån kom ihåg.
Det är en fin skiftnyckel.
-Vad har du gjort? -Vad?
DVR:en är helt full. Jag har ingen aning om vad det är.
Restless Virgins, Deadly Honeymoon...
Klassiker på filmkanalen.
Killer Crush, Mini's First Time.
En rebellisk tjej ansluter sig till en eskortbyrå
där hennes styvpappa är kund. Alec Baldwin. Innan yogan.
-Spara? -Spara.
-Okej. Accidental Obsession. -Spara.
-Murder in a College Town. -Spara.
-Crimes of the Mind. -Spara!
Fatal Acquittal, Not With My Daughter, Baby Sellers, Unfinished Betrayal,
The Girl He Met Online, The Boy He Met Online,
Dödliga löften, Lying Eyes, Lies He Told,
My Nanny's Secret.
Är fjärren sönder? Har vi bara en kanal?
-Var är min pyjamas? -I lådan.
-Felix... -Oscar...
Jag vill ha min pyjamas på stolen, skrynklig, redo för sängen,
inte kvävd i en låda.
Din pyjamas är ingen valp.
Du borde tycka att min sängritual är gullig nu. Varför tar det sån tid?
Jag kommer inte över Rorys artikel.
Jaså? För du har varit snål med hyllningarna.
Är det...
-Hundvalpar! -Ja.
-Du fick ett riktigt bra barn. -Hon är okej.
Hon är orolig att hon ska höra oss älska ikväll.
Vad gör du?
Sorterar mina Kardashiantidningar.
-Du maskar. -Jag sorterar.
Du kommer inte att ha din dröm inatt.
Min snuskiga badrumsdröm. Jo, det kommer jag.
Kom och lägg dig!
Fem nätter i rad!
Jag letar efter ett badrum och sen hittar jag ett,
det är som ångbastuscenen i Eastern Promises,
fast det på väggarna är inte blod.
-Tänk inte på det. -Badrummen är gigantiska.
-Fullt av bås, pissoarer... -Det är en dröm!
Igår var det badrummet på Radio City Music Hall.
-Rockettes var där. De halkade runt. -Jag fattar.
Vi kan väl sova stående som kor.
Kom och lägg dig. Du kan titta på en av filmerna.
-Hela? -Ja.
Du tvingar mig inte att stänga av när systern, kollegan,
eller gaykompisen undersöker den övergivna stugan vid sjön
där de hittar bevis som avslöjar mördaren,
och blir slagna med en hammare?
-Nej. -Rory kommer att tro att vi älskar.
Ingen har sagt att hon är dum.
Affären för 49 miljarder dollar eller 95 dollar per aktie...
Rör inte handtaget!
...affären är godkänd
och nu börjar den långa regleringsprocessen som följer.
Allt detta...
...fyra, fem, sex, sju, åtta.
Upprepa från början. Fem, sex, sju, åtta...
Shuffle, tre, fem, sju och en flap.
Flap, flap, ball change, flap, flap, flap, igen.
Shuffle! Tre!
För högt?
-Nej, lagom högt. -Ball change...
-Vad gör du? -Stressteppar.
Det gör mig lugn.
Hur länge har du steppat bort dina problem?
Cirka en månad. Jag behövde stänga av hjärnan.
Jag testade meditation och att jogga.
Sen läste jag om detta. När jag inte kan sova
-går jag upp och steppar! -Häftigt.
-Du vet att du är jättedålig. -Ja.
Sex, sju och shuffle!
-Vart ska du? -Ingenstans.
-Hämta inte telefonen. -Vad pratar du om?
-Filma inte. -Jag tittar till Paul Anka.
Dans skrämmer honom.
Det är min avkoppling. Gör inte min avkoppling stressande!
-Skit också. Var är den? -Jag gömde den.
Du är hemsk.
Jag känner dig. Jag har dina ögon.
-Okej. -Vill du ha kaffe?
-Ja, tack. -Säkert att jag inte väckte dig?
Inte om du inte är klädd som ett doftblock.
Är du hungrig?
-För att du sa "doft"? -Ja.
Lite.
-Skönt att ha dig hemma. -Jag önskar att du sov.
-Jag har mycket att tänka på.
-Artikeln för Atlantic blir inte av. -Nej! När?
-Idag. Det var samtalet jag fick. -Varför?
Den slopades för annat. Det händer.
Beklagar.
Ingen fara. Jag har många järn i elden.
Jag får fortfarande bra respons på New Yorker-artikeln.
Sa jag att jag attackerade Gail Collins?
Nej.
Jag var i Times Building
och hoppades få prata med stadsredaktören, och plötsligt kommer Gail Collins.
Vi träffades en gång på 92nd Street Y.
Jag var inte beredd, var hög på kaffe
och jag gjorde ett utfall mot henne,
som hon tolkade som att nån okänd gjorde ett utfall.
-Så känslig. -Jag kände mig dum.
Hon räckte över plånboken.
-Behöll du den? -Nej.
Men hon tog det bra.
Hon insåg vem jag var och bad vakterna att släppa mig.
Det positiva är att du gjorde ett intryck.
Det är okej. Jag har många järn i elden.
Jag hörde det. Du borde bli smed.
-Du, då? -Jag?
Drömmer du igen?
Jag är bara stressad och har känt mig dödlig på sistone.
Vad menar du?
En gäst lämnade en broschyr på rummet.
För ett kryssningsfartyg. Så jag bläddrade igenom den,
tittade på pooler och bilder på bufféer.
Allt var planerat och de har Wi-Fi och Rock of Ages.
Man behöver inte ta med pengar. Och jag tänkte...
-Nej. -En kryssning vore kanske trevligt.
-Nej! -Och sen bröt jag höften.
-Du ska inte åka på kryssning. -Jag vet.
-Är allt bra med Luke? -Ja, allt är bra.
Jag irriterar honom och han bygger skåp. Tror jag.
Vi behöver tydligen förvaring.
Beror det på morfar?
Mitt behov av en kryssning?
-Ja. -Nej.
Jag vet inte. Kanske.
Jag saknar honom.
För frånvarande vänner.
Vissa säger att kaffedrickande mitt i natten hindrar sömnen.
Folk är dumma.
"ALLT JAG ÖNSKAR MIG I JULKLAPP ÄR MINA TVÅ FRAMTÄNDER...
OCH AVLOPPSSYSTEM TILL STARS HOLLOW!"
Caesar! Var är det rostade brödet?
-Brödrosten är sönder. -Va?
Sladden är inte i. Brödet är på väg.
Vändstekt, äggröra, äggvita med ost. Mer kaffe?
Vad är Wi-Fi-lösenordet?
-Dinerluke. Stort "D", litet "l". -Notan!
Luke, vi måste prata om ditt septiktanksvittnesmål.
Du får inget septiktanksvittnesmål.
Om du är osäker på vad jag behöver,
så har jag med några vittnesmål som hjälp.
Du kommer nog att tycka att Mimsy Frupps beskrivning
av hennes barnbarns ödesdigra dag
då hon hoppade i höstlöven, är särskilt uppbyggande.
Hon trodde rackarungen dök ner i ett höstparadis.
Istället fann hon sig halvt dränkt...
-Beställ nåt eller försvinn. -Visst.
Ny meny. Jag behöver en minut.
Ursäkta. Lösenordet?
DINERDANES321. Stora bokstäver.
-Där är hon! Kom in! -Jag, då?
Kom in du med.
-Ska jag vara nervös? -Som regel, ja.
Jag vill visa en sak.
Nya menyer.
Snygga.
-Ser du nåt? -Nej.
Vänd på den.
-Det är min New Yorker-artikel. Oj! -Jättestolt!
Så att alla kan läsa den.
-Vad vill ni ha? -Kaffe, tack.
-Jag har en lista och jag vill ta med det. -Ska bli.
Det är min artikel. Inplastad.
Du visste redan innan att han skulle bli skum.
Tack för förtroendet! Ring min mamma och betygsätt mig!
Fem stjärnor uppskattas!
Första officiella uppdraget!
Den äldre damen som jag just körde hit?
Det är änkan Joy Puddleston från 88 Peach Tree Drive.
Och nu, tack vare mitt nya företag,
är änkan Puddleston bara tio minuter sen till kemoterapin!
Ska du beställa?
Bananmilkshake. Jag är på gång!
-Det här kommer fungera. -Bra.
-Det här området skulle vara perfekt. -För vad?
Har du hört om mitt nya företag? Ööö-ber?
Låt inte så!
Jag måste ha ett ställe där jag kan hämta folk när de har beställt en bil.
-Det här hörnet skulle fungera. -Så fungerar inte Uber.
Det här är inte Uber, det är...
Luke, du måste kontrollera din kvinna.
Det är inte dina bagels!
Jag köper nya.
Skit! Glömde jag Paul?
-Du skämtar! -Nej!
Var han i huset?
-Såg du inte hans bil utanför? -Nej, gjorde du?
-Där är du! -Hej, Paul. Förlåt, jag bara...
Det är mitt fel. Jag ville att hon skulle titta på nåt med mig.
Jag glömde skriva en lapp. Och det är...
-Jag skulle ringa dig. Är du hungrig? -Inte direkt.
-Inte direkt? -Jag är ingen frukostmänniska.
Som i att du redan ätit?
-Nej. -Visste du detta?
Jag tvättar händerna. Köper du te?
-Te? Nej. -Jo.
-Gå, du. -Okej.
Du måste släppa den stackaren.
Ja. Jag tänker göra det men jag...
-Glömmer bort det! -Så sorgligt.
Din frukostlista, kaffe att ta med.
Trevlig flygresa. Kom hem snart.
-Och ta en meny. -Tack, Luke.
-Hej då. -Hej då.
Skit!
-Jag har maten. -Redo att åka?
Absolut.
Jag förstår inte.
Innan vi gifte oss,
var Frederick mer likgiltig mot barn än jag.
-Det är inte möjligt. -Jo.
Vi kunde gå förbi brunnen som Timmy föll i och han kastade i ett mynt.
-Han kanske höll inne med känslorna. -I fem år? Nej.
Nåt hände.
Tjugo minuter efter vigseln, tappade han det.
Allt han pratar om är: "Gissa vem som är gravid?"
eller: "Vilket skoldistrikt är det?
Man måste bo i ett bra skoldistrikt."
Jag säger: "Är det inte det internatskolor är till för?
Så att man slipper bo i ett bra skoldistrikt?"
Det är nog inte det de är till för.
Det är väldigt förbryllande.
Han ger mig barn hela tiden. "Håll det här. Vad känner du?"
"Nu är det saliv på min Brionikostym så, ilska?"
-Varför luktar det lök? -Den nya gästspelspersonalen i köket.
-Är det ikväll? -Ja.
Jag hatar gästspelsidén.
Vi har en tom matsal och ett tomt kök.
-Vad tycker du att vi ska göra? -En show?
Vi bor i en stad där alla restauranger stänger kl. 16.45.
Folk behöver äta.
-Vad heter den nya kocken igen? -Kom igen.
Jag minns inte. Det är typ miljoner stavelser långt.
Roy Choi.
-Matbilskillen. -Han är ingen matbilskille.
Han är en kille med matbil.
Flera matbilar, tre restauranger och massor av följare online.
Så han tweetar? Är han en tweetare?
"Hej, ungar. Kom och köp häftig mat på Dragonfly."
Vet du hur Twitter fungerar?
-Han är cool, va? -Ja, han verkar cool.
Jag hatar cool. Jag känner mig ocool.
Jag behöver ingen cool kille som tweetar och gör mig ocool på mitt värdshus.
Varför äter inte du Xanax? Det uppfanns för dig.
Och vad är det med "Kogi"-tatueringen?
Kogi är namnet på hans företag.
Tatueringen är inte så smart som "Wino Forever",
men åtminstone tematiskt korrekt.
-Vi borde anställa en vanlig kock. -Visst borde vi?
-Hur länge pågår gästspelet? -Två veckor.
-Går det med kortare? -Nej.
-Jag vill det. -Jag behöver inte barn. Jag har dig.
Toppen. Han kommer att tända eld på stället.
-Hej, Lorelai. -Hej.
Köket är fantastiskt.
-Sookie har planerat det perfekt. -Sookie är ett geni.
-Vad är detta? -Gillar du havsöra?
-Är det en kuggfråga? -Havsöra är delikat.
Jag gör rissoppa på gröna ärtor, stekt schalottenlök, vårlök,
koriander, chiliolja och havsöra.
Jag tänkte fråga,
kan jag göra om i matsalen? Mindre tantigt?
-Nej. -Inga problem.
Av-tanta stället.
Kör på. Jag hatade min mormor. Hemsk kvinna.
Men vi är glada att du är här, och att hon inte är det.
Okej, kom igen. Nu kör vi.
Tack.
Havsöra! Jippi!
Kan du slappna av?
Du och Frederick kommer att ge mig en stroke.
-Var är den? -Vadå?
Kaffebryggaren. Var är kaffebryggaren?
Den stod här igår!
-Den stod här! Roy! -Vänta...
Roy! Roy?
Var är kaffebryggaren?
Jag flyttade på den. Jag behövde plats. Eduardo kan göra kaffe.
-Hur? Är han magiker? -Han brygger på spisen...
Den är... Jag kan flytta tillbaka den.
Det här kommer inte att fungera.
-Michel! -Jag är här.
Förlåt. Ring till Momos och se om de kan husera
en galet cool rissoppa-extravagans.
Tack. Det var ett nöje.
Louis följer dig till Momos däck och hjälper dig på plats.
-Vänta, är det en däckfirma? -Hej då. Tack.
Vad, Michel?
Du var i alla fall trevligare än mot Anthony Bourdain.
Han tog Sookies parkering.
Nu har vi återigen ett tomt kök.
Vi hittar en heltidskock.
-Nej. -Jo.
Lagar ingen mat som hon?
-Nej. -April Bloomfield?
-Mycket fläsk. -Alice Waters.
-Lite oberäknelig. -David Chang?
Al gör samma sak.
Al's Pancake World gör inte samma sak som David Chang.
Det måste kännas rätt.
Saknar du henne? Det gör inte jag. Hon övergav oss.
-Hon övergav oss inte. -Sex månaders paus.
Det var vad hon sa. Hon skulle rensa tankarna,
hitta på nya recept, och sen återkomma.
Det var ett år sen.
Hon hittade sitt kall.
-Vad är hennes kall? -Michel.
Jag är nyfiken. Säg vad hon gör i skogen?
Hon jobbar med Dan Barber på Blue Hill Farm.
Och gör?
Hon utvecklar odlingsteknik
och tar fram frukter och grönsaker som hjälper de som äter dem, och...
Jag vet inte. De räddar världen. Det står på hemsidan.
Nej, hon ockuperar en stuga utan mobiltäckning
och försöker odla ananas på en rockhängare!
Hon räddar inte världen.
Hon hittade bara ett sätt att slippa raka benen.
Hej, Gypsy!
-Goda nyheter. -Härligt! Vadå?
Lorelai. Jag ringde fel nummer.
-Jag ringer tillbaka. -Vänta! När kan jag hämta bilen?
Jag väntar på en del.
Den kommer i en DeLorean från 1983.
-Jag måste till Hartford ikväll. -Vad kan jag säga.
Vänta, jag vet. Köp en ny bil.
-Tack. -Jag hatar den här.
-Den är gammal. -Jag förstår.
-Men den är rolig att sparka på. -Hej då, Gypsy.
Hej, mrs Gleason?
Du, Kirk? Det är kallt här.
Det är nog för att jag ventilerade golvet.
-Ursäkta? -Golvet.
Jag borrade några hål i golvet.
-Finns det en förklaring till det... -Två passagerare svimmade förra veckan.
Det kan bero på att de var gamla. Eller kolmonoxid.
Bättre att vara på den säkra sidan.
-Vill du ha vatten? -Ja, tack.
Här, kan du...
Okej.
Och vad sägs om musik?
Radion är stulen men jag sjunger gärna det du önskar...
...så länge det är av Carpenters.
-Vad sägs om Carpenters? -Bra val.
Tack, Kirk.
Jag är inte där än.
-Jag tror jag är nöjd. -Det är en dörr-till-dörr-tjänst.
Jag ska inte skvallra.
Jag måste ändå ta samma pris.
Det är okej, Kirk.
-Du är framme! -Hej då, Kirk.
Hola! Hallå.
Hej. Jag är Lorelai. Emilys...
Nej. Jag tror inte Rory är här än.
Min dotter, det är... Det är hon.
Det är hon inte och jag tänker inte vara ensam,
så jag väntar utanför. Men säg inget till mrs Gilmore.
Tack och lov.
Du lovade att vara här prick kl. 19.00.
-Den är 19.05. -Ursäkten godtas.
-Varför står du här? Det är kallt. -Vi är ett team.
Går Dean Martin in utan Jerry Lewis?
Men Jerry skulle gå in utan Dean.
Är jag Jerry Lewis?
-Jag ringer på. -Varför är jag Jerry?
Jag behöver inte svara på det.
Hej, här är Rory.
Ja.
Rory, där är du. Trevligt att se dig.
Hej, mormor. Kul att se dig. Hur är det?
Jag är ju en Gilmore.
Det strålar om dig.
Ja, hon är en Gilmore. Och 32, vilket underlättar.
-Du måste vara kär. -Hej, mamma.
Smutsa inte ner golvet. Det är nyvaxat.
-Vårt förhållande var bättre. -Ursäkta, mrs Gilmore.
Ja, bra. Här inne. Jag behöver glödlampor.
Den där. Du ser... Där och där.
Glödlamporna är sönder.
-Inga problem. -Ja?
Och nu... Och här inne...
Den lampetten, och över tavlan, lampan. Och sen här, tavlan...
Lamporna över tavlan? Ja?
Har du en ny allt i allo?
-Cyrano? -Har du anställt en ny allt i allo?
Ja. Det är Alejandro.
Han är Bertas make och han är fantastisk. Han fixar allt.
Jag brukar inte vilja anställa makar.
Ett hembiträdes make var trädgårdsmästare.
Han blev arg på henne och halshögg en av figurklippningarna.
Var det den av Spiro Agnew?
-Fråga henne. -Mormor...
...jag bara undrar... Vilka är barnen?
Det är Bertas barn, tror jag.
-Tror du? -De dök upp när hon dök upp,
så jag la ihop två och två.
Du har en familj som bor här och du vet inte om de är en familj?
Och, Lorelai?
Jag har ett hus. De behövde nånstans att bo.
De jobbar för mig. Problem?
Nej. Ja. Allt är bra. Du har rätt.
Vi sätter oss och tar en martini så kan du prata om den nya killen.
Han är inte ny. Vi har varit tillsammans i två år.
-Jaså? Jag måste träffa honom. -Det har du.
Har jag? Jag får träffa honom igen.
-Det spelar ingen roll. -Sätt er.
Vad?
-Mamma? -Ja?
Ja.
Är den inte underbar?
Den är...
Den är... den är...
Den är...
Hela väggen!
Den är målad av min favoritbild av honom. Gillar ni den?
-Ja. -Visst.
Den är så stor.
Det är en Marco Toretti. Hans specialitet är stora tavlor.
Han gjorde sig själv stolt.
-Och du ville ha den så stor? -Självklart.
För den är verkligen imponerande.
Som din far. Oliv?
Och han kom och mätte platsen?
-Vem? -Mario Andretti?
Marco Toretti. Ja. Hurså?
-Ingen anledning. -Jag ville ha nåt dramatiskt.
Och det fick du.
-Ja. -Okej.
-Skål. -Skål.
Kom igen, mamma. Erkänn.
-Erkänn vad? -Du gjorde som i Spinal Tap.
-Vad? -Du gjorde som i Spinal Tap.
Du gav fel mått och nu låtsas du att porträttet är medvetet planerat.
-Det är det. -Är det?
Ville du att pappas ögonbryn och min underarm
-skulle vara lika långa? -Ja.
Den är 5,5 meter hög!
-Den är inte 5,5 meter hög. -Den ser så hög ut.
Vill du ha måttbandet?
-Nej. -Jag kan hämta det.
-Hämta inte måttbandet. -Alejandro har ett.
Jag tror inte att du ville ha ett så stort porträtt av pappa,
-det passar inte på väggen! -Det ville jag.
Ett så stort porträtt att Peter Jackson kan hänga det på Argonath.
-Ja, det kan han. -Du vet inte vad Argonath är!
Sak samma. Det är en fin tavla av morfar.
Mamma. Gör om. Skaffa det du vill. Du har pengar.
-Det här är vad jag vill ha. -Det kan det inte vara.
-Varför inte? -Titta på den.
Det är galet! "Trollkarl, du kommer inte förbi!" Allvarligt!
Okej! Jag gjorde ett misstag! Är du nöjd?
Jag gav dem fel mått och det blev fel. Jag är virrig! Jag erkänner!
Snälla, låt inte det här vara det enda du minns på min begravning!
Sa jag vad som hände på begravningen när du åkt?
Nej, det gjorde du inte.
För nåt hände.
FYRA MÅNADER TIDIGARE
Så snällt att du kom.
Är ni i Florida nu?
Ja. Du får komma och hälsa på när allt lugnat sig lite.
Det ska jag. Jag lovar.
-Jättefin begravning, Emily. -Tack.
-Jag mår bra, Rory. -Okej.
-Jag mår faktiskt bra. -Jag vet.
Lorelai.
Jason Stiles i egen hög person.
Du ser ut som den hetaste italienska änkan jag nånsin sett.
Trevligt att du kom.
Din pappa var ett lejon. Det vet du.
Ja.
Jag beklagar.
Det var åtminstone plötsligt. Mamma behövde inte se honom tyna bort.
Har du sett min mamma, förresten?
Jag har lyckats hålla ett vardagsrums avstånd mellan oss.
Hon är värdinna. Som värst skickar hon hem dig med räkorna.
-Som jag är allergisk mot. -Det uppfyller hennes plan.
-Är du lycklig? -Just nu eller...
Är du lycklig?
Umlauts.
Digger.
Vad gör du?
Det var en skruv lös i värmeventilationen. Jag ville inte att den skulle lossna.
Har du hunnit med ångpannan?
Det var bara en skruv.
Fungerar avfallskvarnen?
Jag såg den bara och jag hade med mig den här...
-Och stuprännorna? -Man kan inte låta dem täppas igen.
Vattnet tar sig in i huset.
Jag kan inte hjälpa det. Begravningar gör mig nervös.
Här.
Det är ett stort hus och saker går sönder hela tiden.
Men min man kan fixa allt.
Vi kan flytta in så slipper du vara ensam
och vi kan ta hand om allt.
-Allt. -Visst.
Du kommer att gilla min man. Han är lång och tyst.
-Okej? -Visst.
Señora Gilmore, oroa dig inte.
Bra, ta det till köket bara?
-Vilket språk är det? -Jag vet inte.
Trodde det var spanska.
Jag bad trädgårdsmästaren be henne komma tidigt en dag
och han sa att hon inte talade spanska.
Det tog ett tag att förstå
för poolkillen fick tolka trädgårdsmästaren.
-Hej, dags att åka. -Attans!
Jag måste till flygplatsen!
Jösses, så dramatiskt. Säg till din dotter att jag klarar mig.
Ni kan åka.
Nej. Luke kör henne.
-Stannar du? -Ja.
Okej.
Mormor...
Du gjorde honom stolt.
Jag ringer när jag är i London.
Emily, allt är i bra ordning här.
-Ursäkta? -Skicka en faktura.
Visst. Så...
Tack, Luke. Kör försiktigt.
Okej, jag älskar dig.
Detsamma. Hej då.
Whisky?
Gud, ja.
En av hans favoriter.
En klassiker för en klassiker.
Instämmer.
Jag vet att det börjar bli sent och att vissa av er har långt hem.
Jag vill tacka för er vänskap och för att ni är här.
Richard älskade er alla.
Men innan vi skiljs åt,
tänkte jag att alla kan ställa sig upp och berätta en favorithistoria om Richard.
Vad sa hon?
Jag vet att det finns hundratals att välja bland.
Men jag tänker begränsa er till en. Den bästa.
Den som bäst summerar den Richard Gilmore som ni kände och älskade.
Vi börjar här. Jack?
Richard och jag träffades på Yale.
-Vi båda gick där... -Ursäkta. Byt plats med mig.
-Va? -Det drar.
-Vi är ute. -Ja, jag vill inte vara nästa.
Jag bestämde mig för att i smyg lägga in svarta spetsunderkläder
i hans skåp, så att alla kunde se.
Så en dag efter poloträningen
står jag och försöker dyrka upp skåpet så att jag kan lämna
underkläderna där, och plötsligt
tittar jag upp och ser honom stå där vid mitt skåp.
Han håller också i ett par svarta spetstrosor.
Han ser mig och vi tittar på varandra med dessa kvinnliga underkläder.
Slutligen säger Richard: "Vi kan inte båda bära svart."
Underbart. Franklin?
Han fuskade i kortspel.
Bara med dig, Franklin.
En dag köpte jag en ny Jaguar. Richard säger: "Vi spelar om bilen."
Så jag sa: "Hör här, Gilmore. Håll händerna borta från min nya bil."
Han log och sa: "Lycka till med det."
Och sen har vi... Martin verkar ha somnat.
Lorelai?
-Vad? -Det är din tur.
Vi kan... Vi kan väcka Martin.
Hallå, Marty. Baby Paley står i hörnet.
Lorelai.
Prata.
Den bästa historien... bästa historien.
Det finns så många bra...
Vill ingen annan prata? Inte? För det är min tur.
Okej... Jag är tio år och jag frågar pappa om...
vi kan leka kurragömma, och jag gömde mig i hans koffert,
och han åkte iväg till Holland.
Förlåt. Nej, det var Belgien.
Eller... Jag var 15,
och vi hade vårt nationaldagsfirande
och pappa var klädd som Paul Revere.
Jag skulle välkomna folk eller spela flöjt med ett träben,
så han kommer och letar efter mig och stormar in i poolhuset
där jag låg på soffan med Teddy Wiedemier III,
och vi hade just avslutat... "Britterna kommer! Britterna..."
Ni fattar.
Pappa blir tokig och skriker: "Vår dotter förlorade oskulden
två meter ifrån JP Morgans vd", vilket var pinsamt och osant,
för den båten hade seglat för längesen,
typ på Niña, Pinta och Santa Marias tid, om ni förstår.
Förlåt, det var inte Belgien. Det var Kroatien.
Underbart att ha träffat dig igen. Vi borde ses nästa månad. Går det?
Gärna.
Okej, kör försiktigt. Tack så mycket.
-God natt. -God natt.
Förlåt.
Du överraskade mig.
Inte ett ord till.
Det var sent och det fanns whisky.
Lorelai, sluta prata.
Jag menade inte att...
Följ inte efter.
Mamma...
Snälla, kom tillbaka.
Jag gjorde det inte med flit. Jag fick panik.
Mamma.
-Ni två, börja med silvret. -Jag var inte beredd på ett test.
Ett test?
Du var inte beredd på ett test?
-Sa du det? -Jag sa även förlåt.
-Gjorde du? -Ja.
-Gjorde du verkligen det? -Du får mig att tvivla...
Jag bad om en historia.
"En gång köpte pappa en docka åt mig. Jag älskade den."
Nåt sånt. Ut med er! Nu!
"Jag minns när han tog mig till parken."
Han tog mig inte dit.
-Till zoo. -Inte det heller.
Affären! Klubben! Katmandu! Jag skiter i vart.
Allt jag ville ha var en kärleksfull anekdot från hans enda dotter
och det jag fick var ett bittert utfall om att bli övergiven i en koffert.
Du känner bara förakt för den här familjen.
Det är inte sant.
Vad gjorde vi för att fylla dig med förakt?
Älskade dig? Stöttade dig? Älskade Rory? Stöttade Rory?
Jag är inte fylld av förakt.
Alla mina vänner har barn som avgudar dem,
som ringer varje dag,
som är stolta över familjenamnet och traditioner.
Jag är stolt.
Din far var en fantastisk man. En stöttepelare i samhället.
-En man bland männen. -Jag vet.
Och du vanhedrade honom idag i hans eget hus.
Jag menade inte att vanhedra honom.
Vad tänkte du? Krossa mitt hjärta offentligt?
-Är det inte roligt att göra det privat? -Mamma.
Jag vet att du lider.
Tro det eller ej, jag lider också.
Jag är trött, huvudet snurrar och jag har inte ätit på två dagar.
-Du? Inte ätit? Visst. -Ja, jag!
Konstigt att du inte beställde pizza under "Ave Maria".
Jag har inte ätit, och jag drack min vikt i whisky.
Jag gjorde bort mig. Det var ett misstag.
Det var med vilje.
Hur kan det vara det när jag inte visste att det skulle ske?
Du gör inget som du inte vill göra. Det har du aldrig gjort.
Du far igenom livet som en naturkatastrof och krossar allt och alla i din väg.
-Visste Luke vad han gav sig in i? -Sluta.
Frågade du ens vad han ville?
Var han ville bo? Om han ville ha barn?
Det spelade ingen roll för Lorelai Gilmore.
Hon bryr sig bara om vad hon vill och tycker.
Gud hjälpe dig om hon tycker att du har gjort nåt orätt.
Hon kan hysa agg i evigheter och vänta på att ge igen.
Jag gjorde ett misstag! Ett jäkla misstag!
Du låter mig aldrig göra ett misstag.
Aldrig i mitt liv, och det är därför vi alltid hamnar här.
-Var? -Stående i mitten av det här rummet
och skriker som idioter.
Hur vågar du kalla mig en idiot! Jag förlorade just min man!
Jag förlorade just min pappa!
Och du kunde inte bry dig mindre!
Det var hemskt.
Du är hemsk.
Försvinn!
Först hemhjälpen, sen mig. Inte mer än rätt.
Åk hem.
Åk tillbaka till din kära stad med sina karnevaler och dårar,
och berätta om hur din hemska mamma skrek på dig på din pappas begravning.
Sen kan alla trösta dig och säga vilken häxa jag är,
och hur perfekt du är!
Hela jäkla cirkeln.
Kunde du inte ha sagt att han var beläst?
Jag vet.
"Min pappa. Oj, vad han älskade böcker."
Jag vet.
"Och frimärkena. Vilken frimärkssamling."
Jag var pressad. Du var inte där.
Varför berättade du inte det för mig?
-Jag trodde inte att hon var arg längre. -Inte?
Jag antog att hon var det för hon har inte svarat
på mina samtal eller mejl de senaste fyra månaderna,
men jag trodde hon skulle dölja det för dig.
För det har ju nånsin hänt.
Vad kan locka fram det leendet i det här huset?
Det luktar köttigt.
Ja, men vilken sorts kött?
Och där är ost, och lager av...
Det är knaprigt.
Nej, det är mjukt. Det är knaprigt och mjukt.
-Vad är knaprigt och mjukt? -Jordnötssmör? Dåligt blandad cement?
Så vi har kött, ost, jordnötssmör eller dåligt blandad cement.
Herregud, ät bara.
Jag kan börja.
Mamma lät mig alltid smaka på hennes mat innan hon åt.
Utsökt.
-Det kan vara jordnötssmör. -Ja.
Coolt.
Tack för att du bjöd in mig på middag. Det var hemskt där ute.
Vem är det?
Din bil gick sönder på uppfarten.
Tur för mig att jag gråter högt.
Om inte hembiträdet hört mina snyftningar, vet jag inte vad som hänt.
Näsdukarna hade tagit slut.
Det är trevligt att vi kan skämta om det.
Tack för att jag får ha några kartonger här.
-Var ska du bo? -Jag skaffar en egen lägenhet igen.
Just nu är hon Jack Kerouac. Hon är På drift.
Skicka peyoten.
Efter att du har gjort det, vilket badrum kommer du spy i?
Jag har många valmöjligheter.
Jag får bo hos Paris i New York.
-Jag kan bo hos mamma, Lane eller dig. -Så du är hemlös.
Jag är inte hemlös.
-Men du bor ingenstans. -Inte just nu.
Tycker du det här vagabondlivet är okej? Leva som en groupie?
Groupie hade varit bra, med tanke på biljetterna.
-Luke! Kompis! -Hej, allihop. Emily.
-Försiktigt! -Förlåt.
-Nej, jag gör det. -Visst.
Tack för att du kom.
Ja, det sparade oss en dyr taxiresa.
Ska ni gå nu? Vi satte oss nyss.
Nej, ät. Ingen brådska. Jag kan...
Det är verkligen jättegott.
Tack.
Tycker du inte om det?
Va?
Jättegott.
Eller hur. Jag skulle kunna äta här varje kväll.
-Luke? -Ja?
Vad tycker du om Rorys boendesituation?
Hennes flackande från soffa till soffa som om hon är Llewyn Davis.
Det är lugnt.
Jag menar, hon är vuxen, och hon...
Har du läst hennes New Yorker-artikel? Jag satte den på menyn.
Varför ser alla detta som nåt normalt?
Rory är en 32-årig universitetsutbildad kvinna utan permanent adress.
Det är inte normalt.
Kan jag få gå från bordet?
De spelar fotboll, och de verkar vara en man kort.
Gå.
Hej, jag heter Kirk! Här borta!
Förklara igen vem han är?
-Det kan jag göra. -Oroa dig inte för mig, mormor.
Jag vet vad jag gör och jag är mer upptagen än jag nånsin varit.
Jag reser och uppnår ett mål.
Jag behöver inte ha mina saker här om du kommer att oroa dig.
Du kan ha dina saker här. Det var inte det jag menade.
-Det finns en stol nu. -Okej.
Mål!
Ring mig från London.
-Luke. -Ja?
-Det var mitt sätt att säga hej då. -Hej då.
-God natt, mamma. -Kirk, vi ska åka.
-Vi hörs imorgon. -Japp.
Kirk! Nu!
-Tack, Luke. -Ingen orsak, Kirk.
Innan jag går, vill jag att vi går igenom vad som hände.
Din bil gick sönder. Jag åkte till Hartford och körde hem dig.
Eller din bil gick sönder, och jag åkte och hämtade dig,
och körde hem dig.
-Va? -Bättre historia.
Mitt företag är nytt. Det finns vissa fnurror att reda ut.
Folk vill inte veta hur korven tillverkas.
De vill bara äta.
Det går inte att svara på det, Kirk.
Bra. Tack.
Fan!
Petal, sluta genast!
Jag vet att du hör mig!
Kom tillbaka! Stoppa henne!
-Spring, Petal! -Uppmuntra henne inte.
-Vad är allt det här? -Vadå?
Ordbok, synonymordbok, Naturvetenskapens matematiska principer.
Du har fått brev från April.
Jag höll på att dechiffrera det när du ringde.
"Hallå, pater..."
-"Far", brittisk engelska eller latin. -Okej.
Hon använde ordet "ontologisk" tre gånger. Jag kollade upp det och glömde det.
Jag sökte igen när du ringde.
Så går det när man avlar ett geni.
Rory är smart. Hon pratar utan att behöva undertexter.
Hon växte upp med mig.
Hon fick språkkunskaperna från Breakfast Club.
-Hur gammalt är kaffet? -Gammalt.
Jaja.
-Luke... -Vad gör du?
-Äter strössel. -Vänta... Det var inget.
Har jag berättat?
Michels man Frederick vill ha barn.
Frederick, han som beställde tre pannkakor på tre separata tallrikar?
Stan måste hjälpas åt och köpa en till gris.
Jag kan inte titta på det här längre.
Luke, ville du ha barn?
-Jag har ett barn. -Jag menar ett färskt barn.
Vad fan är ett färskt barn?
Ett barn som är färskt. Ett barn med mig.
Jag tror inte att vi har haft en seriös diskussion om det.
I Twickham-huset, men sen dess...
Jag tänkte att om du vill ha ett barn till, så säger du väl det.
Jag tänkte att du skulle säga till.
-Jag har tagit upp det. -När?
-Fem, sex år sen. -Jag minns inte.
På barnmatchen.
Ungen som var högerfältare gick av planen för att gå på toa.
Jag sa till dig: "Det där är barnet."
-"Det där är barnet"? -Ja.
Är det så du säger att du vill ha barn?
-Med de orden. -Nej.
Så säger man inte att man vill ha barn.
"Det där är barnet" uppmärksammar barnet som man säger:
"Det där är barnet", om.
Jag trodde du förstod.
Omöjligt, för jag talar inte "huh".
Det var det jag trodde, och du gick inte vidare, så...
-Var det upp till mig? -Nej.
Förlåt, jag...
-Vad tänker du om det nu? -Vad?
Vill du fortfarande ha barn?
Är det inte för sent?
-Jag vet inte. -Glöm det.
Jag har barn. Jag har April
och jag har alltid sett Rory lite som mitt barn, så...
Ja, men hon var rolig att uppfostra. Vill du inte ha roligt på det sättet?
Jag har roligt. Se på alla stolar jag får ställa på borden.
Vill du inte kasta boll med din son?
-Jag har Jess. -Jag sa kasta boll "med" inte "på".
Jag är nöjd.
Du får aldrig se ditt barns examen.
Jag gick på Rorys studentexamen.
-Det är inte samma sak. -Jag vet.
Jag vill inte att du ska missa nåt.
Ingen får allt de önskar i livet. Jag tycker att jag har lyckats bra.
Okej, Sandy, vi ses.
-Vem är Sandy? -Måste du veta allt?
Jag är din bästa vän och affärspartner, så ja.
Sandy är vår surrogatmamma.
-Ni gör det. -Vi funderar på det.
Spännande!
Jag hoppas det lyckas. Ett barn skulle lösa allt.
-Vi vill ha tårta! -Kommer. Ta den.
Vem ska hjälpa mig tända ljusen?
-Jag, jag! -Kul, kul!
Här har du. Nybryggt.
Tack. Det har gått en timme sen senaste koppen.
Jag har alla papper. Jag ser till att allt är i sin ordning.
-Bläddra igenom denna medan ni väntar. -Tack.
Gott kaffe.
-Är det? -Ja. Starkt. Lite knaprigt.
Bra.
Okej, jag tar en titt.
-Du ska titta med mig. -Förlåt.
Vad är det vi tittar på?
-Potentiella surrogatmammor. -Okej.
Och dessa surrogatmammor kommer att...
-Föda barnet. -Vårt barn.
Ja. De ska föda vårt barn.
Jag är förvirrad. Ska jag ha sex med dem?
-Va? -För jag vill inte ha sex med henne.
Nej, du ska inte ha sex med dem.
-Skulle du ha sex med henne? -Nej.
-Hon, då? -Nej.
Hon håller i ett slagträ. Ni kan göra det på avbytarbänken.
Jag vill inte ha sex med henne eller nån av dessa.
Jag vill inte ha sex med nån nånsin igen.
-Förutom mig. -Lorelai, varför är vi här?
Jag försökte föreslå adoption.
Jag vill inte hämta barn i Bangladesh. Jag vill inte ens åka och handla.
Då kan detta vara enda alternativet,
-jag vill inte ha ett perspektivfönster. -Va?
När vi byggde om huset ville du ha perspektivfönster,
men det såg konstigt ut med de andra fönstren, så du gav upp.
Jag minns inte att jag ville ha ett sånt fönster.
Det ville du. Nu är det en sak till på listan
av "saker jag inte har tack vare Lorelai".
-Som lugn och ro. -Och ett perspektivfönster.
Jag vill inte ha ett perspektivfönster.
Idiot! När jag säger "VIP", menar jag VIP.
Jag gav dem kaffe.
Hos Starbucks skulle du bli månadens anställda.
Istället är du bara den första jag avskedar den här veckan.
Lorelai! Kul att se dig! Ursäkta att det dröjde.
-Det är okej, Paris. -Stå inte där och skaka. Gå.
Be föräldrarna om ursäkt.
Säg att du betalar tillbaka för tiden när du läste
Buffy och vampyrerna-effekten på den feministiska agendan.
-Okej, hej, Luke. -Hej.
-Du minns mig. -Du är svår att glömma.
Smickrande. Kom så går vi.
Jag tar sällan emot kunder längre,
men när jag hörde att ni var på väg, sa jag:
"Den kvinnan var praktiskt taget min andra mamma.
Ingen annan tar hand om det här."
Så snällt, Paris.
Så, snacket. Dynasty Makers.
Vi är den största fertilitets- och surrogatkliniken på västra halvklotet.
Inget annat företag erbjuder fler tjänster, medicinska och juridiska,
och inget annat företag har ett högre betyg.
Har du kollat på Yelp?
-Nej. -Kolla på Yelp.
Vet ni hur det fungerar?
Vi tittar i den och väljer?
Ge mig den. De billiga avelsdjuren.
Jag låter ingen dum bimbo föda ert barn.
För er tar jag fram premiumköttet.
Svimmar jag?
Hur mår Rory? Har hon lämnat London?
Ja, men hon är där nu.
-Det är svårt att hålla koll på vår tjej. -Ja.
Det är ganska självklart det här.
Vi planterar ett ägg i en kropp, vi befruktar det och ut kommer ett barn.
Klappat och klart. Har ni funderat på ägg?
Använder man ägg över 44 år med IVF,
så är chansen att få ett barn 1 % per försök.
-Kul fakta. -Får hon dig att vrida dig av skratt?
Ja. Hur mycket kommer det att kosta?
Mycket. Men återigen, Lorelai är den enda mamman jag har haft
förutom barnflickan Soledad, så ni får stor rabatt.
Hur mycket tid har du varit med henne?
-Så, Luke. -Ja.
Hur mår killarna?
-Va? Vad gör hon? -Jag vet inte.
Jag är bra på att se hur situationen är där nere.
Sluta titta.
Du ser symmetrisk och välbalanserad ut. Se till att han håller sig till boxers.
Här är ett urval av vad vi har.
Blondiner, brunetter och rödhåriga. Långa, korta, atletiska, konstnärliga.
Vi har även de med lite extra kött på rumpan,
om du gillar det, Luke.
Ska jag eller ska jag inte ha sex med kvinnan?
Det är en sjuk tanke.
Du ska inte ha sex med henne. Hon är gift.
-Du fick det att låta... -Vi har judar, kristna,
muslimer, hinduer, ateister, en wicca,
och som premium kan ni få de bästa militärfruarna.
Stabila, pålitliga och bra på vapen.
Vänta, förlåt. Vi måste ta bort henne från listan.
Hon blev just gravid. En högprofilskund.
Vi kan kalla honom... Doogie Howser.
-Menar du Neil Patrick Harris? -Oj. Lite högre, tack.
Nu är hans täckmantel röjd, men, ja, det är Neil Patrick Harris.
-Vad för täckmantel... -Neil Patrick Harris.
Hörde du? Neil Patrick Harris.
-Jag hörde. -Neil Patrick Harris.
-Du ser upprörd ut, Luke. -Nej. Inte upprörd.
Varför tror du det?
Du är inte upprymd över Neil Patrick Harris.
Jag är glad för Neil Patrick Harris, om detta är det han vill.
Är det inte det du vill? Jag förstår. Att skaffa barn är ett stort beslut.
Det finns belöningar men även ständig panik och oro.
Är de friska? Fungerar allt? Är de smarta?
McDonalds är fullt av universitetsutbildade medelmåttor.
Sen har vi naturens lotteri.
Jag sa till Neil:
"Är du beredd på att få ett riktigt oattraktivt barn
som inte gör sig bra på kort?
Är det okej om ditt barn blir agent istället för skådespelare?"
-Jag måste gå. -Vänta, Luke.
Förlåt, Paris, jag...
Gå och prata igenom det. Jag skickar en dvd med mina toppval.
Jag bifogar en kopia av Gone Girl.
-NPH var fantastisk i den. -Tack.
Tack, Francis.
Ta fram flaskan. Vi firar.
Jag gillar att gå hit för de hatar när jag är här.
-Jaså? -De släppte inte in kvinnor
förrän i mitten av 80-talet. Det skulle bara vara
väluppfostrade fruar med små fötter, inte bråkmakare som jag.
Jag var med och sparkade upp dörrarna.
-Tack, raring. -Ingen orsak, ms Shropshire.
Skål för oss.
Bråkmakarsystrar.
Jag har fått så fin feedback från Talk of the Town-artikeln.
Mer än för nåt jag har skrivit.
Det tvivlar jag på.
Så, boken.
-Ja. -Jag pendlar fram och tillbaka,
fram och tillbaka, jag har aldrig velat skriva om mig själv.
Mina ämnen är feminism och miljövård, och vem är jag?
Men om jag hittade nån likasinnad som kan skriva den med mig,
nån som du... Tja, det är spännande.
Jag har aldrig gjort nåt sånt förut.
Jag bryr mig inte. Jag vill bara att den är ärlig.
Jag vill bli sedd som den jag är, utan försköning.
Jag är bra på brister.
Även om jag släpper in fåfängan, måste du vara orubblig.
Francis, vad är det där?
Det är carpaccio på flundra med lime och chili.
Är det?
Och vem är geniet som har beställt denna rätt?
Dr Reynolds där borta.
Är det möjligt att den här tallriken försvinner och att du springer tillbaka
och hämtar en ny åt den bedårande doktorn?
Självklart, Naomi.
Det är utsökt. Allt smakar godare när det är stulet.
Det är gott.
Låt oss prata tidsram.
Det tar nog åtta veckor att få ihop ett förslag till förläggarna
och skicka med ett provkapitel.
Hur stor åtkomst får jag? Intervjuer är allt.
Full åtkomst, raring. Följ mig överallt förutom toan.
Eller, toan är också okej.
-Francis, vem är hamburgaren till? -Ms Kipney.
Tro mig, hon kommer inte att gilla den. Hunden får hälften.
Det enda kvar att diskutera är det ekonomiska.
Advokaterna kan sköta det, va?
50-50. Delat på mitten. Vi gör det tillsammans. Ja?
Okej.
Håll nu ögonen på efterrätten.
Tänk att klockan bara är två. Två på eftermiddagen.
Det känns som om det gått flera dagar.
Det är jetlag. Och bourbon. Jag drack ren bourbon.
Jag är nu en som dricker ren bourbon mitt på dagen.
Jag måste hålla jämna steg med Naomi om jag ska skriva boken.
Hon dricker lika fort som hon pratar, och hon blir inte ens berusad.
Hon verkade bli smartare och mer sammanhängande.
Eller så verkade hon bara smartare och mer sammanhängande.
Det här är bra, va?
Nu har jag nåt konkret att prata om på Condé Nast-mötet,
och hon nämnde bokutdrag i Vanity Fair, vilket vore fantastiskt.
Det är inte riktigt det jag sysslar med, men det duger.
Och det ger pengar. Pengar är kul.
Nu måste jag umgås med henne så att jag kan skriva de första kapitlen,
skicka iväg det och se vem som nappar.
Det börjar om en månad när hon kommer från Indien.
Jag hade alltså en bra dag. Hur var din dag?
Jag fick kemtvätten levererad.
-Jag tror jag vinner. -Vet inte. Jag gillar byxorna.
-Trevligt att det gick bra. -Det gjorde det.
-Ikväll ska vi ut och fira. -Det låter bra.
Imorgon ska jag berätta allt jag hört om Naomi Shropshire.
Jag bryr mig inte om att hon är svår.
Hon är svår och lite konstig.
Jag gillar konstigt. Jag formades av det.
Det kan bli bra och det förtjänar du.
Ja. Det gör jag.
Sa jag att hon tappade bort skorna på klubben?
-Nej. -Jag såg det inte förrän vi skulle gå.
Hon gick som om hon hade skor på sig, jag nämnde det och hon sa:
"Jag lämnade dem nånstans." Hur gör man det? Det snöar ute.
-Ser du? Konstig. -Konstigt gör sig i text.
-Det gör även en bra skribent. -Byxorna gjorde dig på bra humör.
Måste du till jobbet?
Byxorna kan inte bli dagens bedrift.
Och jag har konkurrens. Du ska bli författare.
-Jag är inte direkt John McPhee. -Än.
Jag skickar en bil åt dig kl. 20.00.
-Jag tänker använda ditt skrivbord. -Okej.
-Var är kartongerna jag skickade hit? -De står i garderoben.
-Jag behöver en grej. -Din turklädsel?
Retas inte.
Jag retas inte. Den är fin.
Du hade på dig den när jag såg dig i Hamburg.
Finns det nåt du inte vill att jag ska se här?
Typ kroppsdelar?
Det skulle stå med på listan. Nej, typ, andra tjejers grejer.
-Det är inga problem. -Okej.
Jag skulle inte göra så. Lämna saker som du kan...
-Jag beskyllde inte... -Nej, jag bara...
Vi har en överenskommelse. Det som händer i Vegas stannar i Vegas.
Det stämmer.
Och när vi lämnar Vegas, glömmer vi Vegas
tills vi är tillbaka i Vegas, då är det vi i Vegas tills...
Stoppa mig.
Vi ses kl. 20.00.
-Din telefon. -Vad står det?
"Middag med Paul. Glöm inte."
-Skit. -Det är många utropstecken.
-Jag glömde. -Det var byxglädjen, visst?
-Gå. Vegas. -Men... Ja. Vegas.
Jag måste göra slut med honom.
-Ursäkta, ert lösenord? -Våffelhussmörbob.
-Gulligt. -Visst är det.
Okej, jag är här nu.
Sätt er där borta.
Det finns ingen returpolicy. Vad ska hon returnera? Det är ett barn.
Jag ringer och frågar,
men förra gången var det Brad som satte stopp för det.
-Hallå, Luke. -Paris, hej.
Kan du ge dem en sallad, inga krutonger?
De får inte lura till sig cola light.
-Jag ville be om ursäkt för förra gången. -Det behövs inte.
Jag har varit i branschen länge och ibland är jag lite för ivrig.
-Jag kan ha skrämt dig lite. -Inte alls.
Du behöver bara veta att jag är bra. Jag är fertilitetsvärldens Pablo Escobar.
Jag har de bästa produkterna och jag vill hjälpa er.
-Jag uppskattar det, men... -Just det.
Du är en småstadskille. Du får mjölk från en ko.
Alla får mjölk från en ko.
Så jag tänkte göra det lite hemtrevligare för dig.
Tjejer, här är Luke.
Jill och Jane är två av mina bästa avelsdjur.
Ursäkta?
Jag tänkte att ni kan sitta och prata.
Ställ frågor. Utmana Jill i armbrytning.
Du blir nog positivt överraskad.
Dragonfly Inn.
Jag vill prata med Lorelai.
-Vem är det? -Michel!
Luke. Så kul att höra din stämma.
Säg till Lorelai att det är två armbrytande avelsdjur här
-och jag behöver hjälp! -Va?
Paris?
-Rory, hej! -Vad gör du här?
-Jag jobbar. -Här?
-Där det finns defekta livmödrar. -Jag la inte på.
-Ska du äta? -Nej, jag ska ha kaffe. Så jetlaggad.
Sen ska jag hem till dig. Får jag sova hos dig?
-Ja, du har nyckeln. -Hitta henne!
Jag måste göra ett ärende först. Vill du följa med?
Visst. Tjejer, jag kommer strax. Avsluta affären.
Ursäkta? Jag tror inte ditt Wi-Fi fungerar.
Stort "S" i "smör". Ja, jag är kvar, Michel.
-Luke! -Inte nu, Taylor.
Men när? Jag har ringt, lämnat meddelanden,
till och med tryckt in lappar under din dörr.
Som jag gav till FBI.
Jag vet att du har haft septiktanksproblem.
Taylor, ser du att folk här försöker äta?
Ja. Och vet du vad som händer när de har ätit?
Det fungerar inte.
Jag älskar den här stan. Gör du det?
-Nej. -Ursäkta.
Är det stor bokstav i "Bob", inte "smör"?
Jag tror den här stan är ämnad för stordåd.
Alla delar finns där. Det handlar bara om
-kronan på verket. -Avloppssystemet.
Ja, för när man har ett avloppssystem är man del av nåt större än sig själv.
-Som universum, fast mer hygieniskt. -Taylor...
Förlåt. Lösenordet funkar fortfarande inte.
Självklart funkar det inte! Det är påhittat!
Han har gett ut fejklösenord sen han fick Wi-Fi på det här jäkla stället!
Hur dumma är ni?
Han vill inte ge ut lösenordet för han vill inte att ni kollar Facebook,
eller svarar på mejl, eller youtubar Zoella,
eller vad fan ni än gör.
Det här är inget kontor. Det är en diner! Gå hem!
Betala för Wi-Fi! Det gör jag. Jag kan inte...
Vet ni vad? Sak samma.
Jag hade fel. Du förtjänar stopp i toaletterna.
Taylor!
Allvarligt?
Nu när jag har fått...
En helvetesvecka.
-Du! -Skit!
Kom tillbaka!
Sluta! Vad är det för fel på dig?
Jag sa ju det! Min stad, mitt hörn!
Men jag är din syster!
-Vi har inga bevis. -Fråga mamma!
Mamma ljuger! Det är bäst du springer, lillasyster!
Det tog slut när han ville göra nåt kreativt.
Du och Doyle har gjort slut.
Han är filmförfattare nu. Har du varit på bio nyligen?
-Jag vet. -Plötsligt har han jeans
och bär bleka rock-t-shirts för 200-dollar med band han aldrig har sett.
Han flyger ut till "kusten", som om det här inte är en kust.
Han dricker vodka för att det har färre kolhydrater.
Sen började han sälja saker och jag insåg: "Det här kommer att hålla i sig."
Jag är ledsen.
Det är lugnt. Jag slår honom i rätten.
Ja.
Jag använder Def Leppard-tröjan till att putsa fönstren.
Jag har väntat en halvtimme! Det är iskallt!
Det skulle du tänkt på innan du gav mig fyra stjärnor.
Vill du inte försöka reda ut det utan bråk?
Ni har barn och ni var ett bra team en gång.
Ja, innan Brett Ratner gav honom nycklarna till poolhuset.
Okej, mina damer. Ni är framme.
-Tack, Kirk. -Ingen orsak. Välkomna igen.
-Har Lane en förlängningssladd? -Jag ska se.
Jag vet att ni var vänner,
men om allt intensifieras och vi måste göra t-shirts...
-Team Paris hela vägen. -Tack.
Kan du säga att han tog på dig på julfesten
-i vittnesmålet? -Nej.
Du är allt jag har. Barnflickan ser ut som Benicio Del Toro.
Du är här.
Kom ihåg att ringa min mamma för att ge betyg!
Lane, du minns Paris.
-Ja. Hej. -Hej.
-Behöver du fortfarande kartongerna? -Ja, absolut.
Kirk, kom igen!
-Zach har tagit fram dem åt dig. -Det var så lite så.
-Tack, Zach. -Titta inte på mig. Jag är inte jag.
-Vad letar du efter? -Min turklädsel.
-Är det som en cheerleaderuniform? -Exakt så.
-Är det här ert hus? -Ja.
-Vem får det om nu går isär? -Va?
-Lane, är han han än? -Nej!
Ska du bo i extrarummet, Rory?
-Nej, det är ditt, Brian. -Har du köpt öl?
Det ska finnas därinne.
-Kan jag hjälpa till? -Titta i den här kartongen.
Jag söker en röd, knälång klänning.
Okej, röd, knälång klänning. Den här är fin. Ta den.
Det måste vara turklädseln.
Mitt Condé Nast-möte är om två dagar. Jag måste hitta klänningen.
-Är han han än? -Nej, det är han inte.
Jag bad inte om den här befordran. Lägg av.
Det är inget fel med att ta hem baconet.
Den är inte här.
Jag är jag. Steve! Kwan! Kom hit!
Hjälp tant Rory att hitta sina kläder.
-Vem gjorde ditt jobb? -Va?
-De. Friedman? -Jag...
-Rasouli? Mendelssohn? -Jag fick dem bara.
Visst. Säg inget.
-Hej. -För att besvara dina 43 000 meddelanden,
du har inget hos kemtvätten.
-Sjutton. -Allvarligt, det var Kopelson, va?
Inte på naturlig väg. Din mans paket är osymmetriskt.
Vänta, va?
Den är inte här. Den kanske är hos mormor.
-Hur var London? -Jättebra.
-Var bodde du? -Hos Didi. Som vanligt.
Kul att du har en vän som heter Didi. Det får dig att låta så Fredagar på ABC.
Har du pratat med mormor?
-Hurså? -Det har varit tyst om bråket.
-Fullt upp. -Du borde ringa.
-Frosta av situationen. -Jag ska.
-När? -När det känns rätt.
-Ni är båda envisa. -Hon började.
Borde vi inte vara lite mer förlåtande mot henne?
Hon har förlorat sin man.
Trodde du nånsin att det skulle finnas en mormor utan en morfar?
-Nej. -Kolla hur hon har det.
Okej, jag ska.
Bra. När du är där kan du hitta min klädsel.
Eleven överträffar mästaren.
-Toppen. -Vad?
Mitt Condé Nast-möte har flyttats igen.
Beklagar, hjärtat. Så du behöver inte klädseln?
Du ska dit.
-Åh, nej. -Vad nu?
Stackars Paul.
-Du måste... -Jag vet.
-Okej, nu gör vi det. -Ja.
Är de seriösa?
Ett, två!
-Mamma? -Hola, hallå.
Mamma!
Ta den kartongen och ställ den där nere.
Kom tillbaka hit och hämta presenterna.
-Mamma, är du här? -Jag visste inte att du skulle komma.
Herregud!
Berta, de här kartongerna måste ut.
-Vad? -De ska ut.
Ta kartongerna. Bra.
-Ringde du? -Gjorde jag?
För idag är en dålig dag.
Vad händer? Vilka är alla de här?
-Det där är Berta. -Jag känner Berta.
Där är Bertas man.
Nej, där är Bertas man, det där är hans bror,
-och jag tror att de är nåns föräldrar. -Och barnen?
Jag trodde alla var hennes, men jag är inte säker.
-Nej, den är skräp. -Mamma, vad... Kan vi prata?
Okej. Kan ni ge oss en minut ensamma?
Mamma, "ensamma" ser ut som fis.
Jag vet inte hur jag ska kommunicera med dem.
Leonard Marlins dotter jobbar på FN, jag bad henne komma hit.
Hon vet inte heller vilket språk de talar.
Mamma, vad pågår här?
-Du menar med huset? -Börja med huset.
Jag rensar mitt liv.
-Känner du till Marie Kondo? -Nej.
-Inte? -Nej.
-Hon är från Japan. -Okej.
-Vet du inte vem hon är? -Japanska?
-Ja. -Nej.
Hon skrev en bästsäljare om att rensa. Så jag rensar.
Jag började känna mig klaustrofobisk.
Jag vaknar på natten och känner att huset kommer emot mig.
-Som om jag inte kan andas, du vet? -Ja, jag vet.
En av damerna i trädgårdsklubben köpte boken: Konsten att städa.
Hon sa att den gjorde allt bättre. Lyssnar du?
-Konsten att städa? -Känner du till den?
Skriven av japanskan, Marie Kondo?
-Ja. -Nej.
Folk hyllar henne.
Hon säger att man ska ta allt man äger och lägga det i högar på golvet.
Sen tar man upp varje ägodel och håller i den.
Om den skänker glädje, behåller man den. Om den inte gör det, slänger man den.
Ingen glädje.
-Han tar matsalsstolarna. -De skänker ingen glädje.
Den här kartongen måste tejpas.
Förresten, om jag får en obotlig sjukdom,
vill jag flytta till Washington och dö. De låter en göra det där.
Dö? De låter en dö?
Med värdighet och inom sin egen tidsram.
Jag dör där och sen får du frakta hit mig för begravningen,
vilket är jättedyrt upptäckte jag.
Så i kassaskåpet finns ett kuvert märkt "kroppsfraktspengar".
Jag kan även åka till Vermont,
men vi semestrade där en gång och det var fruktansvärt.
Ekorrar.
Så det blir Washington.
Det är mitt på dagen.
Smaka och se om den skänker glädje.
Jösses. Jag har inte suttit på sex timmar.
Skål.
Kom igen, mamma, prata med mig.
Varför har du jeans på dig?
-Va? -För att det är skrämmande.
Jag började processen i garderoben.
Inget jag ägde skänkte glädje, så jag fick slut på kläder.
Vet inte var dessa låg.
-Det är mina. -Är det?
Såg du inte Billy Squier-märket på rumpan?
-Du kan få tillbaka dem. -Jag har inte trånat efter dem.
Jag måste fortsätta. Köket står på tur.
Sluta. Du kommer inte att ha nåt kvar.
Det är okej. Det jag har kommer att skänka glädje.
Mamma...
...inget kommer att skänka glädje just nu. Inget. Din man dog nyligen.
När tiden går och du inser att du gett bort alla noggrant utvalda föremål
så spårar du upp och dödar Marie Kondo.
Sen åker du i fängelse med jeansen på,
och sen kommer mystiska familjen att bo här i dina balklänningar.
-Jag vet inte hur jag ska göra. -Göra vad?
-Leva mitt liv. -Mamma...
Jag vet inte vad jag ska göra. Jag har glömt vilken sida jag sover på.
Jag var gift i 50 år. Halva jag är borta.
Du förstår inte.
-Jag förstår. -Det kan du inte. Du är inte gift.
-Luke och jag är så gott som gifta. -Nej, ni är rumskompisar.
En dag hittar du en ny rumskompis.
Jag hade en riktig partner i 50 år och nu är jag ensam.
Går du till sorgegruppen?
-Gud, nej. -Varför inte?
Alla dessa kvinnor med röda näsor och Skechers.
-De sitter och klagar. -Vilken störig sorgegrupp.
När det är min tur finns det ingen tid kvar att prata om mig.
-Okej. -Jag har problem. Jag kan inte hjälpa dem.
Vad sägs om att träffa nån själv?
-Vad menar du? -Bara du och hen.
-Vem? -Bara en person.
-Vad för person? -En normal person
med ett kontor och ett receptblock.
-Du menar en psykiater. -Det går också bra.
-Vill du att jag går i terapi? -Tills du kommer på fötter.
Jag visste det. Du har velat att jag ska gå i terapi
sen du såg Tony Soprano-serien.
Nej. Han fick det att se tufft ut, visst?
-Nej. -Vad är grejen?
Jag är inte galen.
Nej, du lider. Det är en okänd situation. Tänk om det hjälper?
-Jag ska tänka på det. -Okej. Överväg det noga.
-Jag ska. -Och engagera dig om du gör det.
Du vet, ge dig hän.
-Jag ska. -I med båda fötterna.
Fem, sex dagar per vecka. Woody Allen:a skiten ur det.
-Jag förstår. -För han är helt normal nu.
Jag lovar, Lorelai.
Jag ska försöka få tillbaka badrumsinredningen.
Okej, men först, tror du inte att du vill...
Va?
Jaha, ja.
Danes-pojken!
Så att klä ut hunden sträcker sig utanför huset nu?
Han vill visa sig offentligt. En helt ny värld.
Jag kan bara stötta med kärlek och inte döma.
-Så det är jag. -Ja.
-Och det... -Beställningsblocket och pennan.
Visst. Och basebollkepsen?
Stort huvud. Dina är för små.
-Okej. Vi tar nåt att dricka. -Okej.
Min man!
-Vill jag veta vad det... -Nej.
-Det vill du inte. -Okej.
-Vad? -Inget.
-Vad händer? -Paris skickar bilder på potentiella...
Hon är lång. Vill du starta ett basketlag?
Sa du inte att vi inte skulle göra det?
Jag mejlade och sa att vi bordlägger det.
-Bordlägger? -Lägger undan?
Säg bara nej.
Det är att bordlägga.
Det betyder att man gör det så småningom. Ska vi det?
-Nej. Du sa nej. -Och du sa nej.
Båda sa nej.
Vi behöver ingen surrogatmamma.
Klart. Nu tar vi nåt att dricka.
Okej.
Två stora glögg.
Hej, Kirk. Har du en Ööö-ber-fri dag?
-Jag vet inte vad du pratar om. -Du vet, Ööö-ber.
-Nej. -Kirk, Ööö...
Sluta låta så.
Om nån från Uber-bolaget och deras snygga advokater kontaktar er,
säg att det var min bror
och inte jag, som vårdslöst bröt mot varumärkeslagstiftningen.
Dirk har alltid varit en besvikelse i familjen.
-Er glögg. Nästa! -Kirk...
Okej. Din bil är klar.
Jag garanterar inte att den håller hem eller ens ut från bensinstationen.
Det slår jag vad om.
Hämta den. Den är på och jag vågar inte stänga av.
Okej, vi kommer. Älskar dig.
Köp en ny bil.
-Var är Paul Anka? -Han jagar skridskoåkare.
Jösses. Hej, mamma.
-Du svarade. Du svarar aldrig. -Det gjorde jag.
-Det gör jag visst. -Är du full?
Vad kan jag hjälpa dig med?
Jag ville bara säga att jag följde ditt råd.
-Är du full? -Jag hittade en terapeut.
-Du skojar. -Linda i trädgårdsklubben är bipolär,
så jag frågade om hon kunde rekommendera nån.
-Bra tänkt. -Hon är en underbar kvinna.
-Linda? -Nej. Terapeuten.
Linda är en mardröm. Hon gråter om teet är kallt.
Men terapeuten är underbar. Väldigt smakfullt kontor.
Hon har ett ljus som luktar så gott, jag köpte ett.
Låter toppen.
-Jag kan köpa ett till dig. -Visst.
Jag går dit en gång per vecka och vi bara pratar om allt.
-Eller inget om jag inte har nåt att säga. -Låter bra, mamma.
Hon bad mig slänga Marie Kondo-boken.
-Jag gillar henne. Jag gjorde nåt bra. -Genomsnittslagen.
Jag köpte en bok så att jag kan skriva ner saker som jag vill prata om.
-På så sätt glömmer jag inte. -Väldigt förståndigt.
-Jag sa att besöket var din idé. -Gjorde du?
Ja. Tack, Lorelai.
Tack för att du föreslog det. Det är nog precis vad jag behöver.
Vad glad jag blir, mamma. Verkligen.
-Jag vill att du träffar henne nån gång. -Visst.
Du kanske kan komma nästa gång.
Jag träffar gärna din terapeut.
På riktigt? Bra. Jag ska dit på tisdag kl. 15.00.
Tisdag går nog bra.
Underbart! Du kommer att älska henne.
-Ska jag messa adressen? -Messa på.
-Vi ses då. -Vi ses då, mamma. Hej då.
Vad har du för anfall?
-Är du galen? -Hurså?
Du ska på terapi med din mamma!
-Nej. Hon vill att jag träffar henne. -Jo, det ska du.
-Vad tror du att det betyder? -Luke, lyssna.
Min mamma följde mitt råd. Förstår du vad jag säger?
Rådet jag gav henne, hon följde det.
Det har aldrig hänt förut. Nånsin.
Hon mår bra och vill att jag träffar henne...
Skit! Jag ska på terapi med mamma!
-Jösses. -Kom.
TILL MINNE AV EDWARD HERRMANN
Översättning: Lisa Olsson