EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
EN PERFEKT KYRKOGÅRD AV BEGRAVT HOPP
SVÄR DU ATT VARA MIN BÄSTA VÄN FÖR ALLTID?
MAN BEHÖVER STORA ORD FÖR ATT UTTRYCKA STORA IDÉER
FÖR ATT SOVA I ETT TRÄD I MÅNSKENET
Marilla, det vore himmelriket
om du låter mig gå på faster Josephines fest.
Jag är ledsen, men jag har sagt nej.
Du får inte bli överdrivet ivrig och sjuk.
-Det är inte farligt att vara ivrig. -Snälla...
Vi har pratat om det här. Flickor i din ålder ska inte gå på fester.
Du är för ung för att umgås med vuxna.
Jag har aldrig varit på fest förut.
Det hinner du med under ditt långa liv.
Huvudvärk?
-Det var länge sen du hade det. -Säg inget till Anne.
Det går över snart, som det alltid gör.
Jag har en stark arbetsmoral och jag har hittat mitt kall.
Jag ska bli läkare.
-Det ligger för mig. -Fascinerande.
Jag hade hoppats på extrahjälp från er utanför klassrummet.
Så jag kan läsa ikapp det jag har missat.
Det är även en chans att motbevisa dem som tror att ni ogillar att undervisa.
Jag ber bara om lite av er tid, sir.
Var det allt?
Min tid?
Borde din pappa ge bort sin skörd bara för att nån vill ha den?
Känner sig förtjänad av den?
Det borde han inte. Tid är pengar, mr Blythe.
Min pappa är död, sir.
Ja.
Metaforen gäller ändå.
Vart tog du vägen? Jag väntade.
Pappa är förkyld. Vi går inte heller på festen.
Vad? Men...
Då så, små intelligenta varelser. Öppna era böcker.
Vi fortsätter där vi slutade.
Är det inte livets mening att söka det som lockar?
Skulle man le till döds, eller?
Vi har aldrig blivit inbjudna förr.
Men Gud förbjude, så blir pappa förkyld.
Det är absurt att damer inte får resa utan en man i sällskap.
Ja.
Har jag berättat att faster Josephine har anlitat en världskänd pianist?
-Vad? -Ja, en världskänd...
Cole, vad... Vad gör du?
-Kära nån. -Vad gör du?
-Låt bli. -Nej, vänta.
Låt bli, sa jag!
Cole, varför gör du så?
Den borde ha varit bättre nu.
Det blir den. Du behöver bara tid...
Jag tog bort stödet för flera veckor sen. Det är inte som förr.
-Jag kan inte teckna längre! -Cole.
-Det är... -Snälla.
Cole, nej...
Cole, vänta.
Cole!
-Du kan inte bara vända ryggen till... -Jag vill inte prata om det.
Bara...
Kan inte dagen bli kallare och matcha stämningen?
Det är därför faster Josephine har fest.
En fest med sommartema för att jaga bort den dystra vintern.
Det kan inte bli mer perfekt. Det är vad vi behöver.
Särskilt Cole.
Cole är en man! Diana, tänk om vi kan övertyga
dina föräldrar att låta Cole följa med till Charlottetown?
Då måste Marilla ge med sig.
Hon kan inte säga att en fest inte är för barn om ni båda åker.
-Cole är lång. -Är det inte precis vad du behöver?
-Nu, när du är så ledsen? -Att gå på fest?
-I ett rum fullt av främlingar? -En ny miljö. Du slutar tänka...
Jag får aldrig lämna gården en lördag.
Om jag kommer på en plan, gör du det då?
Okej.
Dubbelspelets penna.
Ett perfekt verktyg för att dikta upp en perfekt lögn.
En liten lögn. För ett gott ändamål.
Öva in era repliker. Vi får bara en chans.
"Eftersom Cole har ett ärende i Charlottetown...
...är han perfekt förkläde...
Varför vill familjen Barry att min son åker till Charlottetown?
Vi har ont om tjänstefolk just nu, så...
Eftersom Cole måste åka till Charlottetown...
...blir han perfekt förkläde för oss på festen.
-Han får betalt, så klart. -Så klart.
-Har du uträttat sånt här förr? -Ja, inget känns bättre
-än ett väl utfört jobb. -Så du är ansvarsfull?
Kan det här leda till ett arbete?
Nu, när Cole och Diana får gå,
eftersom deras föräldrar anser att en pianokonsert är lärorikt,
hoppas vi att du tänker om.
Du får bestämma, Michael.
Matthew.
Jag tillåter det.
Vi får åka!
-Vi får åka! -Jag vet!
Kom och hjälp mig packa.
Mina puffärmar får inte bli skrynkliga.
Du mår dåligt, så det kändes som rätt beslut.
-Du får tid att... -Jag mår bra.
Det är ingen fara.
Jag är glad att Jeannie gav tillbaka den.
-Vad hade jag annars tagit på mig? -Jag har inga festkläder.
Det spelar säkert ingen roll.
Du kanske orkar kliva upp imorgon, mamma. Vila nu.
Jag längtar tills jag kan berätta allt. Jag har lämnat nåt så du inte glömmer mig.
Jag älskar er.
Anne!
Nu åker vi.
Okej.
Välkomna, underbara. Det är här som brottet kommer att utspela sig.
Jösses.
Jag har drömt om fester,
och även om jag anser att jag har livlig fantasi,
har jag aldrig fantiserat om nåt sånt här.
Jag ser fram emot att höra Cécile Chaminade spela.
Miss Barry är generös i fråga om att hjälpa folk överleva vintern.
Vad underbart.
Jag kan inte ta på mig äran för Gertrudes idé.
Det var hennes kväll.
Jag klarade inte av att hålla festen i fjol.
Utan henne.
Men tiden går vidare, inte sant?
Hur hamnade du i det här fiaskot?
Cole var vår hjälte.
Utan honom hade vi inte fått komma.
-Konstnären i dig måste älska det här... -Anne.
-Det är fortfarande du. -Inte längre.
Men jag är ändå glad att vara här.
Nu ordnar vi middag åt er och sen är det sovdags.
Det är en stor dag imorgon.
Kom, Cole.
Av alla fester jag varit på, blir det här min favorit.
Ja? Kom in.
Är nåt på tok?
Jag har aldrig varit på fest förut.
Kan du berätta vad jag ska förvänta mig
och hur jag ska uppföra mig och hur jag ska...vara?
Förvänta dig att ha väldigt kul.
Och du behöver inte vara annat än dig själv.
Jag brukar göra just det och det slutar med att jag inte passar in.
-Jag verkar inte vara som alla andra. -Då har du hamnat på rätt fest.
Jane Eyre.
Jag minns att du läste den i fjol.
Får jag låna den?
Gertrude skulle nog inte ha nåt emot det.
Det var hennes böcker.
De ligger kvar där hon lämnade dem.
Det var det du menade med att ni var gifta, på sätt och vis.
Ja.
Jag har aldrig läst kapitel tio. Det har varit som ett hål i min själ.
Det måste ha varit hennes favoritavsnitt.
Hon kunde citera många texter av många författare.
Hon var en själsfrände.
Hon läste alltid högt på den här festen.
Det vore en ära om du gjorde det å hennes vägnar.
Nåt ni både älskade?
Bra.
Diana, kom med mig.
Jag är så spänd för din skull. Cécile vill träffa dig.
Cécile?
Det var enastående.
Vederkvickande från början till slut.
Jag är så glad att ni är nöjd, miss Barry.
Josephine, är du snäll. Det här är min brorsdotter Diana.
Trevligt att träffa er, miss Chaminade.
Så underbart. Detsamma.
Diana är själv en blivande pianist.
Berätta lite för henne om ditt liv.
Jag ser världen och delar med mig av mina alster.
Det är ett fantastiskt liv om man gillar att jobba hårt och resa.
Är det nåt du strävar mot, Diana?
-Strävar mot? -Med musiken.
En karriär med pianospelet.
Nej.
Jag antar att jag kan fortsätta spela på fritiden,
-om min make tillåter det. -Se dig omkring, kära du.
Oavsett vad du har fått höra,
måste ditt liv inte vara en exakt kopia av dina föräldrars liv.
Äktenskap är underbart om man gifter sig av kärlek.
Men du kanske önskar nåt mer än att bara sköta ett hushåll?
Jag...
Du måste spela nåt för oss, ma chérie.
Nej, jag... Jag är inte...
Ursäkta mig. Det var underbart att träffa er.
Ursäkta mig.
Förlåt mig.
Jag älskar din frisyr.
Tack.
Men vad har vi här, då?
En bondpojk. Det måste du vara.
En sorgsen bondpojk.
-Klädd i brunt. -Ibland tänker jag
att jag vill lämna allt och bli bonde. Leva det enkla livet.
Dagen börjar när solen går upp och slutar när den går ner.
Varför är du så sorgsen?
Det måste vara det bruna.
Ni, unge man, är inte alls klädd för en fest med sommartema.
Visst är det otroliga människor här?
-Jag vet inte vad jag ska tro. -Samma här.
Jag borde nog öva.
Ursäkta mig.
Kan du hjälpa en stackars blomma med nåt att dricka?
Jag verkar ha fastnat här nere.
Självklart.
-Jag överdrev nog lite. -Nej, då.
Du har fullbordat min dag. Jag har pratat med blommor hela livet
och detta är första gången som en blomma pratar högt med mig.
Kul att stå till tjänst.
Godkväll.
Jag är så glad att vara bland era underbara anleten.
Men vi saknar ett.
Vilket anlete det var.
Jag minns det ännu.
När det tittade över min axel, läste över min axel, utan att bry sig om korrekthet.
Så träffades vi.
I en bokhandel i Paris.
En kvinna presenterar sig som Gertrude
och säger att jag inte vill köpa boken som jag bläddrar i,
eftersom den är otroligt trist och i slutet mördas huvudpersonen.
Jag tillbringade nästkommande decennier med att dölja vad jag läste,
för att hon inte kunde låta bli att förstöra slutet på varenda roman
eller teaterkväll.
Hon försökte även göra mig pank.
Hon spenderade alla mina pengar på konst.
Se vad som återstår nu.
Endast ett rum fyllt med de bästa av vänner.
För Gertrude.
Må hon läsa över våra axlar för evigt.
För det vackraste av par.
Mitt romantiska ideal.
-Gertie och Jo. -För Gertie och Jo.
Tack.
Gertie och Jo.
För en uppläsning i Gertrudes ställe,
inbjuder jag den ständigt överraskande, klarsynta, intelligenta
Anne Shirley-Cuthbert.
Anne passar verkligen in, eller hur?
"Nu mindes jag att den verkliga världen var vid,
och att ett varierat fält av hopp och rädslor,
av känslor och upphetsning,
väntade på dem som hade modet att gå vidare...in i dessa vidder,
för att söka sann kunskap om livet bland farorna."
-Nej. -Ursäkta mig.
Kom. Sätt dig.
Gertrude älskade mina tårar.
Hon dolde inga känslor.
Jag fick skämmas, jämförelsevis.
Jag uppfostrades att hålla allt inom mig.
Men hon hade en otrolig spännvidd av känslor.
Livet hade så många färger genom hennes ögon.
De målade min värld för evigt.
Hon var den första personen med vilken jag inte behövde gömma mig.
Det låter som...
...ett mirakel.
Jag hade velat träffa Gertrude.
Det här var en av hennes favoriter.
Vill ni dansa, miss...?
Josephine.
Och det tror jag nog att jag vill.
-Ska vi? -Ja.
Marilla...kan vi få dig i säng?
Jag klarar mig, tack.
Har du ätit nåt alls?
Nej.
Inte?
-Jag hämtar nåt. -Gör dig inte besvär.
Det är inget besvär.
Marilla!
Mår du bra?
-Är du skadad? -Nej, gör inget väsen av det.
Låt mig hjälpa dig.
Mamma?
Gapa, är du snäll.
Snälla mamma?
Snälla?
-Varför kliver hon inte upp? -Hon rår inte för det. Hon saknar Michael.
Det har ju gått ett år.
-Älskar hon inte oss också? -Självklart gör hon det.
Gå ner och gör nån nytta.
Se så. Gå ner nu.
Tänk om nåt är riktigt fel?
-Du har haft huvudvärk förut. -Det är annorlunda nu.
Hurså? Är det värre? Ska jag hämta doktorn?
Det är annorlunda för att förut, om jag hade blivit blind eller invalid,
hade det inte spelat nån roll.
-Nu måste jag tänka på Anne. -Hör på, nu.
Du har ont, men det blir bättre. Det blir det alltid.
Det var inte därför mamma var sängliggandes, även om hon klagade på det.
-Det var melankoli och... -Jag står inte ut om...
Jag kan inte.
Jag kan inte bli en börda för Anne.
Vila nu. Det här går över.
Det gör det.
VI SES SNART!
Visst är det en otrolig kväll?
Vad tror du att kvinnan i hatten menade med att
faster Josephine och Gertrude var hennes romantiska ideal?
De var kära.
Är det inte sorgligt att se vad Josephine miste,
men underbart att se vilket liv de levde ihop?
Nej.
Jag har känt Josephine och Gertrude hela mitt liv.
De kan inte ha...
Så var det inte.
Så underbart.
Jag vet inte hur du lyckas få knappen att lossna hela tiden. Matthew!
Båda händerna.
-Ät fort. Vi blir sena. -Jag kan inte gå utan skjorta.
Jag sa att jag ordnar det. Jag har inte tid att bråka.
Jag måste gå upp med mammas bricka.
Matthew! Jag har precis skurat golvet!
Hur många gånger måste jag be dig att ta av stövlarna ute?
Marilla?
Vad tycker du om det här?
Den får mig att känna mig mindre ensam.
Den som gjorde den, förstår verkligen sorgsenhet.
Jag gör nog det.
Är den er? Den är underbar.
Den eleganta kompositionen...
Vår unga bondpojk verkar vara konstnär.
Jag var det.
Den var bruten. Jag kan inte styra pennan.
Jag kan inte rita som förr.
-Det var... -Det var allt för dig.
Det är det storslagna med konst.
Man tar ögonblick av svårigheter och hjärtesorg,
och kanaliserar dem till nåt som får en sorgsen pojk att känna sig mindre ensam.
Konst, förmågan att skapa det,
ger mening åt sorgsenhet på ett sätt som få kan uppleva.
Cole!
Har du sett Diana? Vi dansade och sen försvann hon.
Det finns ingen rak väg, varken för konsten, eller i livet.
Ibland finns ingen väg alls och man får lov att rasera murar
och slå sig fram genom skogen för att nå nånvart.
Jösses. Har du nånsin hört nåt sägas för första gången,
men ändå låta så fantastiskt vettigt?
Som att du har väntat hela livet på att höra det?
-"Anne", heter du så? -Ja.
Med ett "E".
Du har en underbar känsla för ord, ska du veta.
Gör nåt av det. Följ din passion.
Försök med lera, konstnär Cole.
Det stärker handleden. Vem vet? Du kanske blir förälskad.
Din konst är inte förlorad.
Det är den aldrig.
Jag ska byta mina puffärmar mot en hög hatt.
Eller så använder jag både och...
-Det kanske är jag. -Jag tror nog det.
Och Diana... Cécile Chaminade?
Blev du inspirerad att spela, spela och spela lite till?
Faster Josephine dolde sin livsstil. Mina föräldrar vet inget om det.
Då måste den ha varit fel.
"Till min Gertrude.
Nån kommer att minnas oss,
även i ett annat tidevarv.
Du äger mitt hjärta för evigt. Jo."
Två kvinnor kan inte få barn. Det är obegripligt.
Hur kan du säga så, när de har skrivit så vackra ord till varandra?
Det är onaturligt, Anne.
Om din faster levde sitt liv med känslan av att det var nåt fel på henne,
att hon var trasig, defekt eller onaturlig,
och så en dag träffade hon nån
som fick henne att inse att det inte var sant.
Att det inte var fel på henne.
Att hon var okej.
-Borde vi då inte vara glada för henne? -Det är fantastiskt.
Det finns så många fler möjligheter.
Du ser gladare ut.
Jag hade så trevligt på festen igår.
Jag också.
Jag vill tacka dig för att du lät mig...
...minnas med dig igår kväll.
Diana och hennes föräldrar kände inte till...
...hur det låg till mellan er och Gertrude.
Ni måste ha vetat att de skulle få reda på det om de kom hit.
De får tycka vad de vill om det.
Kräver det att någons liv tar slut
för att lära en att livet är kort och att man bara får ett?
Jag tror att jag är som ni.
Ett lyckligt liv väntar dig.
Inte utan svårigheter.
Inte utan problem längs vägen.
Var trygg med dem du litar på.
Men när du hittar folk att lita på, blir banden så mycket starkare.
Jag är rörd att du har valt mig att vara en av dem.
Rollings.
Utifall dina föräldrar frågar om ersättningen.
-Jag kan inte... -Jag vill inte höra några protester.
Nåväl...
-Tack. -Då så.
Nu väcker vi flickorna, annars missar ni tåget.
Det är bara...
Det är bara socker.
Ägg.
Jag mindes inte vad du gillar.
-Jag bad dig inte... -För Guds skull, Marilla.
Låt mig bara hjälpa dig.
Du kan inte ligga här uppe och tänka hemska tankar
-och inte låta mig göra nåt. -Jag behöver inte...
Det är det minsta jag kan göra! Det var inte bara hennes fel!
-Vem? -Mammas.
-Jag förstår inte. -Att du inte fick nåt liv.
Dina förlorade möjligheter var även mitt fel.
Jag behövde dig och du fick stanna här och ta hand om mig.
-Annars... -Annars inget.
Tror du att jag ångrar det?
Det har varit du och jag.
I alla dessa år.
-Hon valde inte det som hände. -Hon kämpade inte.
-Hon förlorade ett barn. -Hon hade flera barn.
Ingen kan förstå hur det måste kännas.
Vi alla miste Michael.
Du miste Michael.
Och du gick upp varje morgon och uppfostrade mig.
Och du kommer att göra det för Anne, för du är starkare än vår mamma.
Ibland tror jag att...
...om allt varit annorlunda...
Om hon hade tvingat sig själv, om hon hade kunnat...
Jag blev väl hård.
För att orka.
Jag antar att jag...
Jag stängde också av.
Se på oss.
Vi pladdrar på.
Jag antar att en viss rödhårig en...
...kanske har...
...motarbetat en del av effekterna.
Men hör på nu.
Oavsett vad som sker...
...möter vi det som en familj.
Vi tre tillsammans.
Tack. Adjö.
Jag vet inte var jag ska börja.
Gick det bra?
"Bra" är bara förnamnet.
Det var den mest underbara...
-Var är Marilla? -Hon ligger i sängen.
Hon är sjuk. Bara lite. Oroa dig inte.
Hon vill träffa dig.
Jag ska inte störa. Jag ville se dig.
Kom in. Snälla.
Det är bara huvudvärk.
-Vad hände? -En liten olycka. Inget farligt.
Tack för porträttet.
Jag saknade dig ändå, men det hjälpte.
-Saknade du mig? -Ja.
Nu så... Berätta allt.
Var det ett äventyr? Du kanske kan berätta lite tyst?
Marilla, det var som en dröm.
Alla var så smarta och intressanta.
Det kändes som att man kan vara vem som helst
-men ändå ha en plats i världen. -Så underbart.
Du hade älskat det.
Och, ja...
Ser man på.
Alla hade såna.
Från de mest anständiga gentlemännen till...
...mig.
Tro inte att du kan utnyttja mig medan jag är klen.
Nu mår jag genast bättre.
Jag lärde mig nog lite om kärlek också.
Den ser inte likadan ut för alla. Den kommer i olika skepnader.
Hur kan ett liv nånsin bli fel om man tillbringar det med nån man älskar?
Jag kan inte säga emot det.
Nu mindes jag att den verkliga världen var vid,
och att ett varierat fält av hopp och rädslor,
av känslor och upphetsning,
väntade på dem som hade modet att gå vidare...
...in i dessa vidder...
...för att söka sann kunskap om livet bland farorna.
Är det inte en sannerligen inspirerande komposition av ord?
Faster Josephine bad mig att läsa den på festen.
Jag kan inte säga om du läste upp den ordagrant eller inte.
Det finns inget skamligt med läsglasögon.
Man kan få huvudvärk av ansträngda ögon.
Jag får väl gå till en optiker.
Skoja inte om min ålder, tack.
Och ett ord eller en fras som definierar
innebörden av ett annat ord eller fras?
Vår gode doktor kanske vet svaret?
Svaret är "modifierare", sir.
Jag lyckades lära mig det utan extra hjälp från er.
Det stämmer.
-Hej då. -Hej då, Ruby.
"Den gode doktorn?"
En dag hoppas jag bli det.
Till dess känns det bra att veta vad jag vill.
Du når dit om du följer din passion.
-Hej. -Hej.
Gilbert kanske vet vad han vill bli,
men har han en underbar känsla för ord?
Det tror jag inte.
Du kallade den Dubbelspelets penna.
Ja, men jag tror att den har blivit besvärjd.
Tänker du bli författare?
Kanske.
Jag kanske blir många saker.
Härmed döper jag dig till Möjligheternas penna.
Undertexter: Marie Roos