Mr. Cuthbert, vet du hvor hun skal?
Til barnehjemmet.
- Rømte hun hjemmefra? - Nei.
- Hvordan virket hun? - Stille.
Hun var veldig stille.
Sa ikke et ord.
Miss?
Denne veien, miss.
Hvem er du?
Jeg har kommet for å hente deg.
Jeg forstår ikke. Hvem sendte deg?
Familien din, selvsagt.
- Følg meg, unge dame. - Familien min?
De sendte meg for å hente deg. Vi er straks hjemme.
- Slipp meg. - Kom nå.
Jeg har noen søtsaker i vognen.
Hold deg unna meg!
Hallo, gutter.
Jeg har kommet for å hente dere.
God aften.
Jeg lurte på om du kunne avse en uthvilt hest.
Beklager, sir. Har ingen til overs.
Min er utslitt. Jeg må komme meg til Charlottetown.
Vær så snill, la meg bytte.
Beklager, jeg kan ikke hjelpe deg.
Jeg kan betale. Jeg tar med pengene på hjemveien.
- Sir. - Jeg bor i Avonlea, på Bjørkely.
Penger eller ikke, jeg kan ikke hjelpe deg.
Disse tilhører gjestene, og hotellets egne er opptatt.
Du kan hvile din her en stund.
Sam!
- Sam! - Så, så.
Matthew Cuthbert.
- Hva i all verden? - Skal dere til skipet?
Ja. Vi kjører natten gjennom til havnen.
- Fremme ved daggry. - Kan jeg sitte på?
Jeg må til Charlottetown.
Jeg sitter ikke på planet.
Ikke tenk på det. Tusen takk.
Jeg sa den brosjen betød mye for meg.
- Tilstå! - Men jeg tok den ikke.
- Jeg sender deg tilbake til barnehjemmet. - Jeg tok brosjen ut.
- Jeg mistet den. - Du må dra.
- Jeg bare diktet, Miss Cuthbert! - En kan ikke stole på det du sier.
SANKT ALBANS BARNEHJEM
Hold tåta fra nå av.
Vi er lei av deg og de teite historiene dine.
- Hold henne nede. - Nei.
- Teite historier. - Løgner.
- Prinsesse Cordelia? - Slutt.
Anne Shirley, slutt med en gang.
Slutt. Inn med deg.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
En perfekt kirkegård av begravde håp
Sverger du å være min venn for alltid? -
- store ideer må uttrykkes med store ord -
- å sove i et tre i måneskinnet
Skynd deg nå.
Skynd deg.
Så, så. Beklager, Miss Cuthbert.
- Jeg var ikke klar. - Skynd deg.
Fortsett på låven.
Hent inn litt ved til kjøkkenet. Men jeg må dra.
Marilla!
- Marilla! - Jeg må dra.
Vent.
Thomas dro ved daggry. Jeg kom for å si det.
- Hvor skulle han? - For å se etter dem.
Matthew må ha fart av sted i går for å hente Anne.
- Jeg ble redd da de ikke kom hjem. - Flytt deg, Rachel.
- Jeg vet du er bekymret. - Jeg må dra. Nå.
Hør på meg. Thomas skal ri helt til togstasjonen.
Han skal sjekke langs veien.
- Hva om han ligger død i veikanten? - Marilla.
Hva om begge er døde?
Hva om noe fælt skjedde og det er min skyld?
Slutt, Marilla.
Gutt!
Thomas ligger langt foran deg. Det eneste du kan gjøre nå er å vente.
- Sett kjerren bort. - Ja, frue.
Kom med hånden din.
Pass på trinnet. Forsiktig nå.
Forsiktig.
Ok. Nå...
Kom, så går vi inn og setter over kjelen.
- Hallo, Mr. Avery. - Kjære vene.
Kjenner jeg deg?
Ikke ennå. Men jeg kjenner deg, og vi blir nok bedre kjent på turen.
Turen?
Bestyrerinnen lurte på om du kunne ta meg til nærmeste togstasjon.
Jeg skal hjem til Halifax, ser du. Jeg ble født der.
Jeg vet ikke om jeg kan kjøre deg.
En rik tante har nettopp blitt oppdaget, og hun har spurt etter meg.
Er ikke det flott?
Jo, men jeg har flere stopp...
All lidelse og uvisshet ligger nå bak meg.
Jeg har mye å lære om etikette, men det skal jeg klare.
Høres ut som din stand skal forbedres.
Ja, absolutt.
Så kanskje du kan transportere meg til mitt nye liv.
Det er ikke det at jeg ikke vil, men jeg har flere stopp langs veien.
Det kommer til å ta noen timer.
Hvis du har dårlig tid må du finne noen andre.
- Skal vi spørre bestyrerinnen? - Nei, nei. Dette passer perfekt.
Og jeg beklager, jeg har ikke penger, men jeg hjelper deg gjerne.
Vel...
Ok, da. Da kjører vi, da.
LANDHANDEL
Så, hva sier du?
Jeg vet ikke hvor mye jeg kan få for det, siden det er inngravert.
Jeg trenger ikke mye.
Da passer jo det fint.
Et familieklenodium.
Vis meg noe her som ikke er det.
Jeg vet ikke.
Jeg skal tenke på det. Kom tilbake i morgen.
Alt jeg trenger er nok til to togbilletter og fergen frem og tilbake til fastlandet.
Vet du hvor mye det vil koste?
Jeg skal se hva jeg kan ordne. Ok?
Ekstranummer!
Vitenskapsmenn spår drivhuseffekt!
Ekstranummer! Vitenskapsmenn spår drivhuseffekt!
- Når går fergen til Nova Scotia? - Rundt kl. 17.
Lokal gutt drukner!
Flytt deg.
Og jeg tror foreldrene mine reiste til India og andre ukjente land -
- før de på tragisk vis ble drept i Hennes Majestets tjeneste.
- Sier du det? - De må ha vært svært hederlige.
Så, så.
Ok. Av med deg.
På vei.
- De sier jeg er rask til bens. - Jaså?
Jeg ville heller vært vakker, men man får jo ikke alt her i livet.
Greit.
Kona mi er god til å bake.
Jeg skulle lære.
Fruen i Avonlea sa at hun skulle lære meg.
Det er ikke så farlig.
Sulten?
Nei, nei. Jeg vil jo ikke ta fra deg.
Forsyn deg.
Jeg har mer enn nok.
Vel...
- Tusen takk. - Videre.
Jeg er skrubbsulten, faktisk. Jeg har ikke spist siden i går.
- Prøver bestyrerinnen å sulte deg? - Hva?
Ga de deg ikke mat i dag morges?
Jeg var for nervøs til å spise. Siden livet mitt begynner på ny.
- Hva gjorde de for henne? - Hvem?
- Foreldrene dine, for dronningen. - Stemmer. Spionasje.
Sånn. Det er alt jeg kan gjøre før legen kommer.
Det har gått flere timer. Jeg håper det var riktig å ta ham med hit.
Anne?
- Han våkner. - Hent litt vann til ham.
- Anne. - Alt er i orden. Det kommer til å gå fint.
- Hva? Hvor er jeg? - Du var i en ulykke. Vognen min...
Nei, nei. Jeg må ikke komme for sent.
- Ikke reis deg. Du er skadet. - Nei.
Fergen. Jeg må rekke den.
Hvor er jeg? Hvordan kommer jeg meg til fergen?
Er det noen her?
- Kjære vene. Gå. - Vær så snill, nei.
Ikke vær redd.
- Du kan ikke være her. - Jeg må snakke med bestyrerinnen.
- Bestyrerinnen? Hun er ikke våken. - Det haster.
- Du må komme tilbake. - Det har skjedd en feil.
Jenta mi, den lille jenta mi... Hun er her.
Jeg er her for å hente henne. Vær så snill.
Kom inn.
- Jeg skal prøve å vekke bestyrerinnen. - Takk.
Lå du der i hele natt?
- Så hva skjedde? - Å, en misforståelse.
- Ser slik ut. - Skynd dere.
- Hva? - Du har slåss.
- Og i din alder. Mannfolk. - Kom.
Kjøkkenet er denne veien.
Dora, si at bestyrerinnen må komme.
- Noen vil snakke med henne nå. - Ja, miss.
Du skal få vaske deg. Vi kan ta en titt på bandasjen før du ser bestyrerinnen.
- Nei, det er ikke nødvendig. - Har du sett deg i speilet?
- Nei. Tusen takk. - Skynd deg.
God morgen, Miss Cuthbert. Trenger du noe?
Til meg?
Du kan få mer.
Ja? Hva var det som hastet?
Ja. God morgen.
Jeg har kommet for å hente Anne Shirley.
Hun ble adoptert. Hun bor her ikke lenger.
Men hun... Nei, nei. Hun kom tilbake i går.
- Gjorde hun ikke? - Nei.
Så ha meg unnskyldt.
Vent. Hun må jo være her.
Fergemannen sa at han så henne, sa at hun...
Hun tok fergen i går.
- De røde flettene hennes. - Jeg husker henne godt.
Men piken er ikke her. Hastesak, du liksom.
Du skremte meg.
Unnskyld.
Det samme skjedde i går, men da var det en liten pike.
Hvor håp og frykt Forfekter en evig kamp
Og kortvarig lykke Inspirerer evig tvil
Og mest betviler vi Det vi mest vil ha!
Mine damer og herrer, ekspressen er rammet av en liten forsinkelse.
Vennligst vær tålmodig...
Unnskyld.
Kan jeg friste Dem med et dikt, lest høyt og med stor innlevelse?
Det er bare en dollar.
Femti cent?
Jeg må komme meg til Halifax. Jeg lover at du vil like det.
Unnskyld, sir.
Kan jeg friste Dem med en fengende historie om heltemot?
Det får tiden til å gå.
Unnskyld?
Får jeg frakte dere bort et par minutter -
- med en romantisk opplesning fylt av ulykkelig kjærlighet?
Hvis du må elske meg, la det ikke være For noe annet enn for kjærlighetens skyld
"Si ei" jeg elsker henne for hennes smil
Hennes utseende... hennes talemåte
For en tanke Som godt passer mine egne
"Og visselig gir En følelse av velbehag på slik en dag"
Anne!
For disse tingene Kan endres, eller endres for deg
Og en kjærlighet smidd slik Kan løses...
Anne. Takk og lov. Jeg fant deg.
Miss Marilla må ha funnet brosjen da, fordi jeg er ingen tyv.
Nå må jeg gå, jeg holder på å tjene penger.
Jeg har et tog å rekke.
- Din kjærlighet tørker mine kinn... - Vær så snill. Anne.
- En skapning glemmer kanskje å gråte... - Det var en misforståelse.
- Som... - Takk skal du ha.
Det var veldig pent.
Men jeg er ikke ferdig.
Vi har hørt nok.
- Vil dere ha pengene tilbake? - Anne. Hør på meg.
- Jeg vil ta deg med hjem til Bjørkely. - Hvorfor?
Så du kan jage meg på dør når du føler for det?
Jeg er min egen familie nå, jeg trenger ikke noe mer.
- Anne. - Dikt.
- Dikt til salgs. - Vent, Anne.
Kan du lytte? Jeg har kommet for å hente deg.
- Jeg kom helt hit... - Bravo!
Fordi det gjorde jeg også, og ikke fordi jeg ville.
Jeg måtte komme helt hit fordi dere ikke ville ha meg.
Jeg vil ha deg, Anne. Vi vil.
Jeg ser helst at du lar meg få være i fred.
Vær så snill.
- Vær så snill. - Vær så snill?
Hør på meg.
Vær så snill å la meg være i fred.
Er noe i veien her?
Ja.
Plager denne mannen deg?
- Alt er i orden. - Ja, denne mannen plager meg.
- Jaså? - Alt er i orden. Hun er datteren min.
Skal si du tok deg god tid!
Jeg beklager -
- at du var bekymret.
Hallo, Miss Cuthbert.
Hallo, Anne. Det er godt å ha deg her igjen.
Ta med deg tingene dine. Jeg skal begynne på middagen.
Vi skal bare ha noe enkelt. Du må hjelpe meg.
Bare kom ned når du er klar.
Ja, Miss Cuthbert.
Da ser jeg deg nede.
- Skal jeg sette frem eggeglassene? - Ja takk.
Tok du med skittentøyet ned?
Ja, Miss Cuthbert.
Gå og se til brødet.
Unnskyld.
Selvsagt.
På bordet, takk.
Jeg skal ut og se til søtvierne i dag.
Mulig jeg sender Jerry til smeden for nye sko til hesten.
Jeg kan lage niste til ham.
Greit.
Det var helt grusomt.
Du aner ikke hvor redd jeg var da jeg så barnehjemmet igjen.
Og nå er jeg her igjen. Men jeg er ikke så sikker.
Du er her igjen?
Hvordan våger du å tyvlytte?
Jeg lyttet ikke. Jeg sov.
Så du er lat og en snok.
Jeg ble ikke ferdig før sent i går. Det var så mye å gjøre -
- fordi Mr. Cuthbert lette etter deg.
Hva hørte du meg si?
Jeg bryr meg ikke om hva du sier til en hest.
Jeg trenger kaffe. Jeg går og spør.
Hvorfor har du den tallerkenen?
- Jeg... - Forsiktig.
De kommer til å kalle deg tyv.
Nei, nei. Damen kom med den i går da hun var distrait.
Jeg aner ikke hvorfor hun gadd å bekymre seg for deg.
Du er så smart, Anne.
Jeg hadde aldri kommet på å selge dikt for penger.
Og du rekker kirkepikniken. Sa jeg at vi skal holde den her?
Jeg er glad du er hjemme igjen.
Du er den eneste.
Matthew virker glad, men han må ha overtalt henne.
Ikke si det, Anne. Det er nok ikke sant.
Miss Cuthbert var ikke glad for å se meg.
Hun brydde seg ikke.
Men...
Rachel Lynde sa til mor at Miss Cuthbert var sønderknust
- etter at du dro. - Umulig.
Miss Cuthbert var så opprørt at Lynde trodde hun ville bli syk.
Umulig.
Det var det hun sa til mor.
Hvorfor viser hun det ikke?
Det er vanskelig å tro at hun var lei seg når hun ikke ser ut til å like meg.
Godt at du er hjemme.
Jeg har savnet deg.
Jeg vil ikke virke utakknemlig.
Og jeg er utrolig glad for å være tilbake på Bjørkely.
Det føles som de kan sende meg på dør når som helst.
Men hvorfor skulle de det nå som alt er i orden?
Jeg vil ikke bli for knyttet til stedet. Ikke hvis jeg kan miste det.
Ta imot.
"Hvis hele verden hatet deg og mente at du var ondsinnet, -"
- mens din egen samvittighet støttet deg og frigjorde deg fra skyld, -
"- da har du fortsatt venner."
Det er forvirrende.
Hvorfor sende henne bort for så å hente henne?
Veldig forvirrende.
Jeg håper ikke Cuthbertene har gått fra vettet.
Hva mener du?
- Slutt. - Slutt selv.
Jeg håper ikke de har blitt demente, slik eldre har for vane å bli.
Det er ikke en vane, kjære.
- Jeg liker ikke denne kjeksen. - Så ikke spis den.
Det kan ikke være et fredelig hjem. Det er umulig.
Piken er tross alt foreldreløs. Hvordan vet man hva man får?
- Man vet ikke det. - Nettopp.
- Hun ville jo ikke bli foreldreløs. - Selvfølgelig ikke.
Men hun er det.
Rachel. Thomas.
Så var vi her, alle sammen.
Godt å se deg, Matthew.
- Velkommen hjem, Anne. - Takk, Mrs. Lynde.
God dag, Mr. Lynde.
- Godt vi ikke fant deg i en veikant. - Ja, kjære.
- Alle setter pris på høfligheten din. - Alt for samfunnet.
Marilla, jeg håper du er i bedre form.
- Var du syk, Marilla? - Hun var bare svært bekymret.
- Alt går fint nå. Takk. - Det gjør det nok.
Nå som dere igjen er samlet som familie.
Det får en si.
Ser ut som Cuthbertene har tatt inn en hjemløs.
En hjemløs hund.
Du trenger ikke å være frekk.
Tror du de vil ha henne som datter eller som tjener?
Er ikke det røde håret fælt?
Jeg lurer på om hun skal gå på skolen.
Hva har skjedd med verden?
Jeg hører de tok henne fra et asyl i Nova Scotia.
- For sinnssyke? - Et barnehjem.
Selv om det kanskje vil vise seg å være det samme.
Kjære vene.
Vi må bare holde ut.
Du er ei foreldreløs jente.
Du bor i en søppelbøtte.
Søppeljente.
Anne?
Jeg kan gå.
Anne?
La meg være i fred.
- Anne. - Følte du en form for plikt?
Er det derfor?
Fordi jeg hadde klart meg på egen hånd.
Bedre enn her.
Hvorfor spurte dere etter meg hvis ikke dere ville ha meg?
Men vi vil ha deg, Anne.
Det vil dere åpenbart ikke.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg har et spørsmål.
Jeg lurer...
Kan du tilgi meg?
Jeg er veldig lei for det, Anne.
Da brosjen forsvant, var jeg rask til å dømme.
Men det verste er at jeg tvang deg til å dikte.
Hvilket annet valg hadde du?
Jeg blir kvalm ved tanken.
Og selvsagt vet jeg nå at du snakket sant.
Du er en ærlig pike, Anne, selv nå.
Og det er beundringsverdig.
Dette var min skyld.
Og alt du opplevde på grunn av det.
Det er et under at du i det hele tatt kom tilbake.
Hvis du kan klare -
- å tro meg og å tilgi meg -
- da kan vi begynne på nytt.
- Anne! - Ja, Miss Cuthbert?
Kom ned i stuen.
- Og det holder med Marilla. - Hva mener du?
Du kan kalle meg Marilla.
- Kan jeg kalle deg tante Marilla? - Aldeles ikke.
Men jeg har så lyst til det.
Da virker det som om jeg virkelig hører hjemme her.
Jeg er ikke tanten din.
Jeg tror ikke på å kalle folk noe de ikke er.
- Vi kan late som at du er tanten min. - Det kan ikke jeg.
Ser du aldri for deg at ting er annerledes enn de er?
Aldri.
Marilla, du går glipp av mye.
Apropos navn, vi har lyst til at du skal signere her og ta vårt navn.
Hvis du har lyst.
Jeg har pennen. Alt er klart.
Dette er familiebibelen deres.
Vil dere at jeg skal være en Cuthbert? En ekte Cuthbert?
Ja. Vi vil at vårt navn skal være ditt.
Jeg skal tilhøre noen.
Vi håper du liker lyden av Anne Shirley Cuthbert.
Anne?
Ja, det gjør jeg. Absolutt.
Men... skal jeg bare signere? Er det alt?
Selvsagt.
Hva er i veien?
Det virker litt overfladisk, synes du ikke?
Overfladisk?
Tja, burde vi ikke...?
Burde vi ikke holde hender over en bekk -
- og love på tro og ære at vi er Cuthbert-familien for alltid?
Eller blande blod som et symbol på vår hengivenhet?
Dette store øyeblikket må jo feires med en slags seremoni.
Ettersom jeg aldri har tilhørt noen andre før, -
- så mener jeg at dette bør gjøres høytidelig.
Synes ikke dere det?
Hva sier du, Marilla?
Vel, jeg har litt bringebærsaft i skapet.
Kanskje vi kan ta et lite glass for å feire, -
- uten at det skader noen.
Å, Miss Cuth...
Takk, Marilla. Det passer perfekt.
Da så. Skål for familien Cuthbert.
- Familien Cuthbert. - Og familien Shirley-Cuthbert.
Jeg kan venne meg til dette.
Nå må du signere, Anne.
Oi.
Tenk at dette faktisk skjer.
Ro deg ned, Anne. Du er altfor oppspilt.
Ja, det er jeg.
Jeg tror aldri jeg har vært så oppspilt før.
Hendene mine rister.
Med denne pennen -
- tar jeg dere, Matthew og Marilla Cuthbert -
- som familie for alltid -
- jeg kaller dere mine -
- og jeg skal være deres -
- for alltid.
Anne -
- Cuthbert.
Å, jeg burde legge til Shirley. Jeg gjør det på nytt.
Anne -
- Shirley -
- Cuthbert.
Jeg burde bruke bindestrek, synes dere ikke?
Jeg legger det til også.
Og siden det er offisielt, burde det nok stå Anne Shirley-Cuthbert
- av Bjørkely, født i Halifax. - Anne.
Kan jeg legge til Cordelia også? Det har jeg alltid hatt lyst til å hete.
Anne Cordelia...
Ok. Nå holder det.
Tekst: Lise McKay