EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
En perfekt kirkegård av begravde håp
Sverger du å være min venn for alltid? -
- store ideer må uttrykkes med store ord -
- å sove i et tre i måneskinnet
Du må skynde deg å spise hvis du skal møte toget i tide.
Håper dette ikke er en tabbe.
Men det er for sent nå.
Du har tatt en avgjørelse. Vi får håpe på det beste.
Med litt flaks har Mrs. Spencer plukket ut en god en.
En som er hardtarbeidende og lydig, slik vi ba om.
Jeg tolererer ikke en lat gutt, eller en mutt gutt.
Jeg verken vil eller kan fordra det.
Selv om jeg er bekymret, er jeg glad for at du får fast hjelp her.
Man kan ikke kjøpe lojalitet.
Kommer du inn snart?
Matthew Cuthbert, hvor har du hodet ditt?
Når begynte du å sette deg til bords uten å vaske hendene?
Ikke glem at dette var din plan.
Dette har vært bestemt siden i vinter, du må ikke tvile nå.
Ikke at jeg er uenig, for det er jeg ikke.
Er du klar til å dra så snart du er ferdig her?
Ja.
Det tar nok ikke lang tid før Rachel banker på.
Hun sulter like mye etter sladder som fattige etter mat.
Du skulle ha middagen på bordet for en halvtime siden.
Hun trenger ny bleie.
- Gryta er nesten... - Melket du kua?
- Ikke ennå, men jeg... - Gi henne til meg.
Vil du at barna skal sulte? Gjør noe riktig for en gangs skyld.
Du er mer trøbbel enn du er verdt. Du er helt ubrukelig.
Skynd deg!
Vi får se hva Mr. Hammond har å si om dette når han kommer hjem.
Er alt i orden, vennen?
Jeg liker bedre å fantasere enn å huske.
Hvorfor er de verste minnene mest påtrengende?
Aner ikke. Prøv å hvile deg.
"Om hele verden hatet deg og mente du var ondsinnet -"
- men din egen samvittighet støttet deg og frigjorde deg fra skyld -
"- da har du fortsatt venner."
Jeg elsker Jane Eyre. Gjør du?
- Jeg har ikke møtt henne. - Så fint at du er våken.
Jeg har så mange spørsmål om Bjørkely.
Det har du sikkert.
Hvorfor har ingen av Cuthbertene giftet seg?
Har noen av dem vært ulykkelig forelsket?
- Det har ikke vi noe med. - Men jeg er så nysgjerrig.
God ettermiddag.
Sir.
Jeg lurte på om du kunne hjelpe meg.
- Er det en...? - Liten jente?
Så du henne ikke? Hun er utenfor.
Hun vil ikke komme inn. Merkelig.
- Men... - Hun sa hun ville vente utenfor -
- fordi det var...
Hva var det igjen?
"Bedre næring for fantasien", sa hun.
Hun er nok en håndfull. Jeg hørte at hun snakket med seg selv.
Men jeg ventet ikke en jente.
Det er en gutt jeg skal hente.
Mrs. Spencer skulle ta ham med fra barnehjemmet.
Mrs. Spencer gikk av toget med den rare jenta, -
- overlot henne til meg, og sa at du ville komme og hente henne.
Det er alt jeg vet.
Jeg skjuler ikke flere foreldreløse barn her.
Jeg...
Jeg forstår ikke dette.
Jenta vil nok mer enn gjerne fortelle deg -
- alt om hva som har skjedd.
Hun kan snakke for seg, det er helt sikkert.
Farvel.
Du er sikkert Matthew Cuthbert fra Bjørkely.
Jeg er glad for å se deg. Jeg var redd du ikke skulle komme.
Jeg forestilte meg alle slags ting som kunne ha hendt.
Jeg bestemte meg for at hvis du ikke kom, -
- så ville jeg gå ned til det kirsebærtreet, -
- klatre opp i det og bli der hele natten.
Jeg ville ikke bli redd, og det ville vært fint å sove i treet -
- med de vakre hvite blomstene i måneskinnet, ikke sant?
Jeg kan også forestille meg at jeg allerede er en skuffelse.
Jeg er ikke så mye å se på, men selv om jeg er tynn, er jeg sterk.
Jeg er evig takknemlig for at du adopterer meg.
Du er et gledelig syn, Mr. Cuthbert.
Du får bli med meg.
- Jeg kan ta vesken. - Jeg kan bære den.
Den er ikke tung.
Jeg har alt jeg eier i den, men den er ikke tung.
Den må bæres på en spesiell måte, ellers åpner den seg.
Jeg vet hvordan jeg skal gjøre det.
Jeg er sjeleglad for at jeg skal tilhøre deg og søsteren din.
Sjeleglad.
Jeg har aldri tilhørt noen før.
Du og søsteren din er nesten som fantasifigurer.
To hardtarbeidende, anstendige mennesker, -
- ensomme hele livet i det stille huset, -
- lengtende etter et barns kjærlighet.
Jeg vil strebe etter å være den beste datteren -
- noen kan ha.
Det klarer jeg nok.
Men jeg har ikke så mye erfaring med det.
Jeg pleier ikke å bli hentet for å være en datter, -
- så bare tenk hvilken velsignelse det er, -
- og hvor oppløftet hjertet mitt er.
Jeg har tenkt nøye gjennom det, -
- og jeg har bestemt meg for å være lydig og pliktoppfyllende, -
- men likevel livlig nok til å lyse opp huset, -
- etter at dere har levd i så mange år uten gledene ved et lykkelig barn -
- og hennes fantasi.
Har du alltid ønsket deg en datter?
Dypt inne i hjertet?
Jeg leste en gang at en datter -
- er en liten jente som vokser opp og blir en venn.
Og det er en fryd å si det høyt.
Er hun ikke nydelig?
Hva heter hun?
Det er en... hoppe.
Har hun ikke et navn?
Det er så viktig med riktig navn.
Hun ser ut som hun heter Belle.
Hei, Belle. Du er en skjønnhet, og vi to blir nok gode venner.
Hoppe.
Ha det, tre!
Kirsebærtreet ble min første venn her på øya.
Hva fikk det hvite, late treet deg til å tenke på?
Vel... Jeg vet ikke.
En brud, selvfølgelig. En brud kledd i hvitt, med et disig slør.
Jeg har aldri sett en, men jeg ser henne for meg.
Jeg forventer ikke å bli brud selv.
Jeg er så ordinær at ingen vil gifte seg med meg.
Kanskje en utenlandsk misjonær.
En utenlandsk misjonær ville nok ikke være så kresen.
Jeg håper at jeg en dag vil ha en hvit kjole med puffermer.
Det ville være den største glede.
Snakker jeg for mye?
Folk sier alltid at jeg gjør det, og det er visst irriterende.
Vil du at jeg skal slutte? Det er bare å si ifra.
Jeg kan slutte hvis jeg bestemmer meg for det.
Det går fint.
Godt å høre.
Du og jeg kommer til å komme godt overens.
Det er en lettelse å kunne snakke når man vil, -
- og ikke bli fortalt at barn skal ses og ikke høres.
Det har jeg hørt en million ganger.
Folk ler av meg fordi jeg bruker store ord, men...
Men det er spennende og beskrivende ord, som...
Som "henrykt" og "strålende".
Store ideer må uttrykkes med store ord, ikke sant?
Vel...
Det må de nok.
For eksempel...
Jeg er henrykt over dette strålende landskapet.
Forsiktig nå.
God ettermiddag, Rachel. Jeg skal sette over kjelen.
Vil du ikke sitte ned?
Jeg vil ikke forstyrre hvis du venter besøk.
Vi har god tid. Det er flere timer til Matthew kommer.
Jeg var litt engstelig da Matthew dro av gårde i dag.
Det vil jeg tro.
Jeg forsto ikke -
- hva som fikk ham til å forlate åkeren midt på ettermiddagen.
Jeg var redd han måtte tilkalle legen.
- Jeg er frisk. - For en lettelse.
Når jeg fikk tenkt meg om, -
- så skjønte jeg jo at han ikke ville ha tatt seg tid -
- til å ta på penklærne hvis det hadde vært en nødsituasjon.
Nei, det ville han ikke.
Absolutt ikke.
I himmelens navn, Marilla.
Matthew har dratt til togstasjonen i Bright River.
Ja vel.
Bright River.
Han henter en gårdsgutt.
Ja og nei.
Vi skal adoptere en gutt fra barnehjemmet i Nova Scotia, -
- og han kommer i dag.
Matthew henter ham.
Marilla Cuthbert, hvis du hadde sagt -
- at Matthew skulle møte en kenguru fra Australia, -
- hadde jeg blitt like overrasket.
En foreldreløs gutt?
Hvor i all verden fikk dere den ideen fra?
Jeg sier det rett ut: Dere gjør noe veldig dumt.
Det er risikabelt.
Tenk at jeg skal få bo på et så vakkert sted.
Drømmer går ikke ofte i oppfyllelse.
Men akkurat nå er jeg nesten fullkomment lykkelig.
Selv om jeg ikke kan føle meg helt lykkelig, for...
Hva kaller du denne fargen?
Den er rød, ikke sant?
Ja, den er rød.
Da skjønner du at jeg ikke kan bli helt lykkelig.
Ingen med rødt hår kan bli det. Det er...
Mitt livs sorg.
Dere vet ikke hva dere får.
Dere slipper et fremmed barn inn i huset, og dere vet ingenting om ham.
I forrige uke -
- leste jeg i avisen om en mann og kone vest på øya.
De tok til seg en foreldreløs gutt, -
- og han satte fyr på huset deres om natten.
Han gjorde det med vilje.
De brant nesten i hjel i sengene sine.
Hvis dere hadde spurt meg til råds i denne saken,
- noe dere ikke gjorde... - Sukker?
...da ville jeg sagt at dere ikke måtte finne på noe sånt.
Nemlig.
Jeg benekter ikke at det er noe i det du sier, Rachel.
Jeg har hatt mine tvil.
Selvfølgelig.
Matthew trekker på årene, og hjertet plager ham.
Gutten vil være til stor hjelp.
Han kommer ikke fra utlandet. Han er fra Nova Scotia.
Han kan ikke være så forskjellig fra oss.
Vel, det er jo en trøst.
Det er bra at han ikke er araber, -
- eller en fransk bølle.
En foreldreløs, Marilla.
Matthew har vært helt bestemt på det.
Jeg håper det ordner seg.
Men ikke si at jeg ikke advarte deg hvis han brenner ned Bjørkely, -
- eller heller stryknin i brønnen.
Jeg hørte om en sak i New Brunswick -
- hvor et barn fra barnehjemmet gjorde det.
Hele familien døde i grusomme smerter.
- Men det var en jente. - Vel, vi skal ikke ha en jente.
Å, Mr. Cuthbert, hva kaller de dette stedet?
Avenyen.
Det er jo egentlig ganske pent.
"Pent" er ikke det riktige ordet, ikke "vakkert" heller.
De er ikke sterke nok.
Det er... vidunderlig.
Vidunderlig.
Det er det første jeg har sett som fantasien ikke kan gjøre bedre.
Andre kan kalle det Avenyen, men jeg vil kalle det
Behagets hvite vei.
Det er Barrys dam.
Jeg liker ikke det navnet heller.
Jeg vil kalle den...
La meg tenke.
Det skinnende vanns innsjø.
Ja, det er det rette navnet.
Jeg vet det, jeg kjenner sitringen. Er det noe du får sitringer av?
Jeg vet ikke helt.
Det må være noe.
Vel...
Jeg får vel sitringer når jeg ser de stygge hvite larvene -
- som graver i agurkbedene.
Det kan jeg forestille meg.
Jeg hater dem.
Jeg vil bli kvitt dem.
Jeg ga sikkert Mrs. Hammond sitringer.
Hun ville bli kvitt meg etter at mannen døde.
Hvem er Mrs. Hammond?
Jeg jobbet for familien hennes, jeg passet barna i noen år.
Hun hadde åtte.
Folk blir ofte sinte når de har så mange barn.
Mr. og Mrs. Hammond var irriterte hele tiden.
Flytt deg, fugleskremsel.
- Vær så snill... - Nå lærer du nok.
Mr. Hammond?
Mrs. Hammond!
- Er det noe i veien? - Nei. Ingenting.
Jeg skvatt av gjessene.
Er de ikke flotte? Gjessene.
De er en romantisk art.
Det vet ikke jeg noe om.
De finner en partner for livet.
De velger hverandre blant alle gjessene i verden.
Og de holder sammen til døden skiller dem ad.
Ja vel.
Nå er vi snart hjemme.
Litt over en kilometer igjen.
Hjemme.
For et nydelig ord.
Bjørkely.
Jeg har kløpet meg selv i armen mange ganger.
Innimellom får jeg en kvalmende følelse av -
- at dette er en drøm.
Jeg måtte gjøre det en gang til.
Dette er virkelig.
Bjørkely er virkelig, og vi er hjemme.
Hoppe.
Matthew Cuthbert, hvem er det?
Hvor er gutten?
Det var ingen gutt.
Bare henne.
Ingen gutt?
Men det skulle være en gutt. Vi ba Mrs. Spencer om å sende en gutt.
Det gjorde hun ikke.
Hun sendte henne.
Jeg spurte stasjonsmesteren.
Jeg måtte ta henne med.
Hun kunne ikke være igjen der, uansett misforståelse.
Dette er jo en nydelig suppe.
- Hun må dra tilbake. - Dere vil ikke ha meg.
Burde ha skjønt det.
Jeg burde ha skjønt at ingen egentlig vil ha meg.
Men i himmelens navn, barn, hva gjør du på bakken?
Hør på meg og reis deg opp.
Hva gjør vi med dette?
Jeg...
Hun har reist altfor langt til å bli skuffet.
Hun burde ikke ha vært her. Du skulle ikke ha tatt henne med hjem.
For hun har fått et sjokk.
Hun er ikke den eneste.
Slutt med disse dumhetene. Bli med inn.
Jeg snakker til deg, barn.
Det holder nå, lille jente.
Lille jente.
Lille jente?
Jeg skulle ønske jeg ikke var det.
Det er ingen vits i å gråte. Det har bare skjedd en feil.
Vi kaster deg ikke ut i kveld.
Hva heter du?
Hvorfor spør du?
Jeg blir ikke her lenge nok til at du vil huske det.
Pass på manerene og svar på spørsmålet.
Vær så snill... kall meg Cordelia.
Kall deg Cordelia? Er det navnet ditt?
Eller Penelope.
Penelope har en tragisk klang.
Hva heter du, barn?
Kan du ikke kalle meg ett av dem?
Jeg heter Anne.
Bare Anne.
Anne er et fint navn.
Et fornuftig navn.
Kan du stave det med en E når du uttaler det?
Anne med en E ser mye mer stilfullt ut.
Det er greit.
Anne med en E, -
- det er på tide å komme inn. Reis deg opp.
Jeg visste det.
Dette er et nydelig hjem.
Hvorfor sa du ikke på stasjonen at du ikke ville ha meg?
Hvorfor lot du meg ikke bare være der?
Hadde jeg ikke sett Behagets hvite vei, eller Skinnende vanns innsjø, -
- så ville dette vært mye lettere.
Hva mener hun?
Det var en samtale -
- vi hadde på veien.
Jeg setter inn hoppa.
Ta av deg hatten nå.
Legg den og vesken din på benken.
Jeg forstår ikke dette. Var det ingen gutter på barnehjemmet?
Det var altfor mange av dem.
Men Mrs. Spencer understreket at dere ville ha en jente på min alder, -
- og bestyrerinnen tenkte at jeg ville passe.
Sånn går det når man gir beskjed og ikke drar selv.
Følg meg. Ikke somle.
Jeg beklager å måtte skuffe deg, men vi kan ikke gjøre noe.
Vi må ha en gutt som kan hjelpe til på gården.
Vi har ikke bruk for en jente, forstår du det?
I grunnen ikke.
Unnskyld?
Jeg mener ikke å være frekk, -
- men kan jeg ikke gjøre gårdsarbeid selv om jeg er jente?
Det er ikke sånn det er, og det vet du.
Men kan jeg ikke?
Jeg er sterk som en gutt, og trives bedre utendørs enn på kjøkkenet.
Jeg forstår ikke problemet.
Hva hvis det plutselig ikke var flere gutter i verden?
- Ingen? - Tullprat.
Det gir ingen mening at jenter ikke kan gjøre gårdsarbeid, -
- når jenter kan gjøre alt gutter kan, og mer til.
Synes du selv at du er skjør og udugelig?
For det synes ikke jeg.
Siden jeg først er her, kan dere vel tenke på det?
Jeg kan ikke.
Få de dumme tankene ut av hodet.
Kom igjen, du må stelle deg før middag.
Kjære vene, barn, hva har skjedd her?
Jeg kløp meg selv mye i dag for å bevise at det var sant.
Du spiser ikke i det hele tatt.
Jeg kan ikke. Beklager.
Jeg er dypt fortvilet.
Kan du spise når du er dypt fortvilet?
Jeg har aldri vært dypt fortvilet, så det vet jeg ikke.
Har du noen gang forestilt deg at du er dypt fortvilet?
Nei, jeg har ikke det.
Det er en veldig ubehagelig følelse.
Når du prøver å spise, får du en stor klump i halsen, -
- og du klarer ikke å svelge.
Ikke engang hvis det var en sjokoladekaramell.
Jeg spiste sjokoladekaramell for to år siden, -
- og det smakte nydelig.
Ikke bli fornærmet over at jeg ikke kan spise.
Alt er veldig hyggelig.
Hun er nok bare trøtt.
Best å få henne i seng.
Ta vesken din og bli med meg.
Kle av deg så fort du kan og legg deg.
Jeg henter lyset om noen få minutter.
God natt.
Hvordan kan du kalle det en god natt -
- når du vet at dette må være den verste natten i mitt liv?
Det er en ekkel vane.
En mann må få lov å røyke -
- når tankene tynger.
Og det gjør dine også.
Ja, dette er jammen meg litt av en røre.
En av oss må snakke med Mrs. Spencer i morgen, det er helt sikkert.
Jenta må sendes tilbake.
Ja, hun må vel det.
- "Må vel det"? Er du ikke sikker? - Vel -
- det er litt synd å sende henne tilbake.
Hun er så oppsatt på å bli.
Matthew Cuthbert.
Mener du å si at du synes vi skal beholde henne?
Nei, nei, jeg...
Sikkert ikke.
Det er helt sikkert.
Hvilken nytte kan vi ha av henne?
Vi kan gjøre henne godt.
Barnet har forhekset deg.
Jeg ser på deg at du vil beholde henne.
Hun er en veldig interessant person.
Det er én måte å si det på.
Du skulle hørt henne snakke.
På vei fra stasjonen.
Hun snakker i hvert fall fort, men det er jo ikke bra.
Jeg har ikke noe imot pratingen.
Jeg liker ikke barn som har så mye de vil si.
Det er noe jeg ikke forstår med henne.
Nei, hun må sendes rett tilbake dit hun kom fra.
Jeg kan leie en gutt som kan hjelpe meg...
- ...og hun kan være selskap for deg. - Jeg savner ikke selskap.
Jeg vil ikke beholde henne.
Vel, vel, det blir som du sier.
Selvfølgelig.
Jeg legger meg.
Kjæreste Snødronning, -
- jeg tar imot tilbudet ditt.
Hvis jeg hadde en bok, ville jeg presset disse hellige blomstene mellom sidene, -
- slik at jeg for alltid kunne huske dette dyrebare øyeblikket.
Men likevel...
Jeg -
- prinsesse Cordelia -
- skal bevare denne gaven for alltid.
Kysset mitt er et bevis på min hengivenhet...
Hva gjør du?
Du må kle på deg.
Jeg lot som om denne morgenen var annerledes enn den er.
Jeg lot som jeg var en vakker prinsesse, -
- og at dette var mitt hellige kammer, -
- høyt oppe i et stentårn...
Nå må du slutte å bable.
Beklager.
Men dette rommet og det vakre kirsebærtreet -
- gir så god næring til fantasien.
Jeg har også ønsket med all min kraft -
- at dere skulle si at jeg kunne bli her.
Pakk sakene dine og kom ned.
Vi drar til Mrs. Spencer etter frokost.
Sett den fra deg øyeblikkelig.
- Tok du noe? - Nei.
Jeg memorerte bare.
La meg se.
Slutt å snoke og kom til frokost.
Jeg er ganske sulten i dag. Verden virker ikke like mye som en hylende villmark -
- i dag som i går kveld.
Jeg er glad det er en vakker morgen, så vi ikke må kjøre tilbake i regn.
Det ville være vanskelig å takle.
Det er vel og bra å lese sørgelige historier -
- og forestille seg at man lever heroisk gjennom dem, -
- men det er ikke like lett når du faktisk er trist.
I himmelens navn, hold munn. Du snakker altfor mye.
Ja, frue.
Jeg sendte brev og spurte om den franske gutten -
- er tilgjengelig til innhøstingen.
Hjelpe meg.
Jeg kan melke en ku og hogge ved.
Jeg kan vaske klær, stryke, tørke støv, feie gulv og mye mer.
Det er ingen ende for hva jeg kan.
Jeg kan ta meg av oppvasken, du skal få se.
Jeg gjør det riktig.
Vær forsiktig med kjelen, den er varm. Bruk begge hendene.
Jeg ser det nå, denne ideen var tåpelig.
Man kan ikke lage en familie. Slekt er slekt.
Du kommer til å trenge
Anne mer enn noen gang nå når mannen din er død.
Jeg vil ikke ha henne. Jeg skal flytte til søsteren min, og tar henne ikke med.
Vi er for mange her allerede.
- Jeg trenger ikke en munn til å mette. - Men jeg kan hjelpe deg.
Har jeg ikke vært til hjelp?
- Ikke la meg være igjen her. - Du er ikke slekt.
Jeg har nok slekt. Vi leverer henne tilbake, og sånn er det.
Beklager, ingenting er ødelagt.
Nå vil du vel ikke ha meg.
Jeg skulle aldri ha deg.
Jeg kommer tilbake til middag.
Anne.
Farvel, Mr. Cuthbert.
Jeg...
Jeg sa ikke at jeg ville leie en gutt for å bli kvitt deg.
Håpet var at du kunne bli.
- Jeg kommer aldri til å glemme deg. - Pass på deg selv.
Anne med E.
I himmelens navn.
Broren min er en tåpelig mann.
Jeg synes han er god.
Han er veldig sympatisk, -
- og hadde ikke noe imot at jeg snakket mye.
Det virket som han likte det.
Jeg følte at han var en likesinnet med en gang jeg så ham.
Dere er rare begge to, det er helt sikkert.
Jeg har bestemt meg for å nyte turen.
Etter min erfaring kan man alltid nyte noe -
- hvis man bestemmer seg for det.
Men man må være fast og bestemt.
Det er nok noe du og jeg har til felles.
Tenk å være en måke.
De er de mest sorgløse av alle fugler, ikke sant?
Se, villroser.
Er ikke rosa en forheksende farge?
Jeg kan ikke bruke den fargen.
Rødhårede kan ikke gå med rosa. Selv ikke i fantasien.
Vet du om noen som hadde rødt hår da de var små, -
- men som fikk en annen farge da de ble voksne?
Det tror jeg ikke går an.
Vel, da er nok et håp borte.
Livet mitt er en perfekt kirkegård for begravde håp.
Jeg leste den setningen i en bok, -
- og jeg sier den for å trøste meg selv når jeg er skuffet.
Jeg skjønner ikke hva som er trøstende med det.
Det høres så romantisk ut.
Som om jeg var heltinnen i en historie.
Du må ha gått på skole.
Ikke så mye. Jeg gikk dit da jeg var på barnehjemmet.
Jeg elsker skolen, men når jeg bor i et hus med mye å gjøre, -
- barn, matlaging og husarbeid, så var det umulig.
Er det noen grunn til at Bjørkely er så bortgjemt?
Grunn?
Familien min var ikke tilbøyelig til tomprat.
Savner du foreldrene dine veldig?
De levde gode, kristne liv.
Kan ikke klandre Gud for at han hentet dem.
Nei, sikkert ikke.
Sikkert ikke?
- Hvorfor er du foreldreløs? - Det skjedde da jeg var spedbarn.
Jeg vil gjerne vite omstendighetene, hvis du kan fortelle om dem.
Jeg forteller så gjerne.
I et land langt unna, på et sted jeg ikke bryr meg om å huske navnet på, -
- bodde det en herremann for ikke så lenge siden.
Han hadde spyd og et gammelt skjold på en hylle, -
- og en mager merr og en greyhound...
Hvordan våger du?
- Hva? - Tror du jeg er dum?
Det er bare en bedre historie enn min egen.
Jeg ba ikke om eventyr, men om din historie.
Kan du ikke si sannheten, vil jeg ikke høre.
Hvis du lar meg fortelle hva jeg forestiller meg, -
- er det mye mer interessant.
Å håpe at noe er annerledes enn det er, gjør ikke at det blir sånn.
Det er så sant som det er sagt.
Foreldrene mine var Walter og Bertha Shirley.
De var nygifte og fattige som kirkerotter.
De døde av feber da jeg var tre måneder gammel.
Jeg har tjent til livets opphold så lenge jeg kan huske.
Jeg var sikkert heldig som ble plassert ut, -
- i stedet for å bli på barnehjemmet.
Jeg forsto det aldri.
Hvis barn er en så stor byrde, hvorfor får folk så mange av dem?
Men uansett, det er synd at jeg aldri får sjansen.
Hva mener du?
Til å være et.
Anne.
Nei. Gå hjem!
Gode Gud.
Gikk det bra?
Å, herregud.
Det gikk fint.
Det går fint.
- Ikke noe å være redd for, Belle. - Belle?
Hun heter det.
Var ikke det et eventyr?
Det skal være visst.
Er du sikker på at det går bra?
Du er veldig nøktern.
Jeg er vant til bråk.
Ser man det. Dere var de siste jeg forventet i dag.
Jeg er glad for å se deg.
Hvordan går det, kjære Anne?
Det går bra, takk.
- Hva bringer deg hit, Miss Cuthbert? - Det har seg sånn, Mrs. Spencer, -
- at det har skjedd en misforståelse, og jeg må se hvordan den har oppstått.
Matthew og jeg ba deg om å sende en gutt fra barnehjemmet.
Vi sa til din bror Robert at vi ønsket en gutt.
Marilla Cuthbert, er det sant?
Robert ba datteren Nancy om å si at dere ville ha en jente.
Nancy er full av nykker.
Jeg har kjeftet på henne for likegyldigheten.
Jeg er fryktelig lei meg.
Det var vår egen feil.
Vi burde ha kommet selv, -
- og ikke latt en viktig beskjed bli sendt muntlig.
Men feilen er gjort, -
- og nå må den bare rettes opp.
Barnehjemmet tar henne tilbake, ikke sant?
Sikkert. Men det er kanskje ikke nødvendig å sende henne tilbake.
Naboen min, Mrs. Blewett, sa akkurat til meg -
- at hun var overarbeidet med den store familien, -
- og hun ønsket at hun hadde litt hjelp.
Anne passer fint.
Det må være skjebnen.
Vi spør henne. Hun går sikkert med på det.
- Hvor gammel er du, og hva heter du? - Anne Shirley, og jeg er 13.
Det er visst ikke så mye av deg. Men du ser seig ut.
De seige er ofte de beste.
Hvis jeg tar deg inn, må du gjøre som jeg sier.
Og ingen frekke svar.
Hvis du ikke duger, så sparker jeg deg rett ut.
Du jobber for føden og gjør ingen feil.
Jeg vet ikke min arme råd med han her. Han tar livet av meg.
Det er kolikkgråt.
Hva?
Han får det bedre hvis han svøpes.
Og gripe-vann hjelper.
Anne har jobbet for store familier før.
Det blir jobbing, ja. Jeg driver ikke veldedighet.
Jeg kan ta henne. Jeg kan overta henne med en gang.
Jeg vet ikke helt...
Vi har jo ikke bestemt oss for om vi ikke ville ha henne.
Jeg ville bare finne ut hvordan misforståelsen hadde oppstått.
Jeg tar henne med tilbake og snakker med broren min.
Jeg kan ikke bestemme noe uten å snakke med ham.
Hvis vi ikke vil beholde henne, så sender vi henne til deg.
Hvis ikke, så kan du gå ut fra at hun blir hos oss.
Er det greit, Mrs. Blewett?
- Det må vel være det. - Greit.
Farvel.
Miss Cuthbert, sa du at jeg kanskje kan bli på Bjørkely?
Eller var det innbilning?
Ja, jeg sa det. Men ingenting er bestemt ennå.
Og kanskje finner vi ut -
- at Mrs. Blewett må ta deg likevel.
Jeg drar heller tilbake til barnehjemmet enn å bo der.
Jeg venter på at hun kommer etter oss på en sopelime.
Jeg vil at du skal være stille på vei hjem.
Jeg har mye å tenke på.
Hold spørsmålene for deg selv til vi kan snakke sammen alene.
Gå inn.
Sett vesken oppe og sett over kjelen.
Ja, Miss Cuthbert.
Tørk vekk det dumme fliret.
Jeg ville ikke gitt en hund til Blewett-kvinnfolket.
Men jeg vet ikke om vi kan beholde henne.
Hun er interessant.
Hadde vært bedre om hun var til nytte.
Vi kan jo gi henne en ukes prøvetid for å se hvordan hun oppfører seg.
Hun kan få fem dager.
Jeg må bli overbevist, det er helt sikkert.
I himmelens navn.
I går la jeg merke til at du kastet klærne -
- over hele gulvet da du tok dem av.
Det er en rotete vane, og jeg kan ikke tillate det.
Du må brette klærne pent sammen og legge dem på stolen.
Jeg trenger ikke små jenter som ikke er ryddige.
Jeg var så utafor i går kveld at jeg ikke tenkte på klærne mine.
Jeg skal brette dem pent.
Men det har hendt at jeg har glemt det.
Jeg har det vanligvis travelt med å komme i seng.
Du må huske det hvis du skal bli her.
Du skjønner at du er her på prøve?
Vi bestemmer oss om en uke.
- Nå kan du be aftenbønn og gå til sengs. - Jeg ber aldri aftenbønn.
Hva?
Jeg ba på barnehjemmets søndagsskole.
Jeg liker katekismen.
Det er noe flott med noen av ordene.
Noe evig og uforanderlig.
Det er ikke poesi, men det høres sånn ut, ikke sant?
Vi snakker ikke om poesi, Anne. Vi snakker om bønn.
- Vet du ikke at det er stygt å ikke be? - Beklager.
- Jeg har aldri lært å be aftenbønn. - Du må be
- så lenge du er under mitt tak. - Ja, hvis du vil det.
Jeg gjør alt for å adlyde deg.
Men du må si hvordan jeg skal be denne ene gangen.
Du må knele.
Hvorfor må folk knele når de ber?
Hvis jeg ville be, vet du hva jeg ville ha gjort?
Jeg hadde gått ut på en stor eng helt alene, -
- eller inn i en dyp, dyp skog, -
- og sett opp mot himmelen, -
- opp, opp i den nydelige blå himmelen uten ende, -
- og følt en bønn.
Jeg er klar. Hva skal jeg si?
Du er gammel nok til å be selv.
Bare takk Gud for dine velsignelser.
Be ham ydmykt om de tingene du vil ha.
Jeg skal prøve.
Nådige himmelske far...
Det er det prester sier i kirken, -
- så jeg regner med at det er greit i private bønner?
Nådige himmelske far -
- jeg takker deg for Behagets hvite vei og Det skinnende vanns innsjø, -
- og for kjære Belle og den vakre Snødronningen.
Jeg er veldig takknemlig for dem.
Det er alle velsignelsene jeg kan komme på å takke deg for.
Når det gjelder ting jeg vil, er det så mye -
- at det vil ta lang tid å nevne alle.
Så jeg skal bare nevne de to viktigste.
La meg bli på Bjørkely.
Og la meg bli pen når jeg vokser opp.
Ærbødig hilsen, Anne Shirley.
Sånn.
Var det bra?
Det holder for denne gang.
Gå til sengs, barn.
Å, jeg kom på at jeg burde ha sagt "amen" -
- i stedet for "ærbødig hilsen", slik som prestene gjør.
Tror du det vil gjøre noen forskjell?
Jeg tror ikke det.
Med Gud som vitne lover jeg å gjøre alt som står i min makt
- for at dere skal ønske å ha meg. - God natt.
Gud, gi meg styrke til å lykkes
- med dette. - Det holder.
Unnskyld. Jeg liker å be.
Det på tide å si god natt.
God natt.
Hun er nærmest den perfekte hedning.
Gud vet hva vi begir oss ut på.
Anne.
- Hun er borte. - Borte?
Jeg sjekker sølvtøyet.
Egg. Nå er én ting gjort.
Og jeg har hilst på alle hønene, så du trenger ikke å introdusere meg.
Jeg har vært oppe siden før soloppgang. Jeg fikk ikke sove.
Jeg ville begynne å bevise at jeg bør få bli her.
Det er så lett å elske Bjørkely, ikke sant?
Jeg slipper kuene ut for å gresse.
- Frokosten er snart klar. - Kan jeg ta med blomstene opp på rommet?
Nei. Verken rommet eller du skal rotes til med blomster.
Du skulle ha latt dem være på treet.
Jeg vet det. Jeg burde ikke ha forkortet livet deres ved å plukke dem.
Jeg ville ikke likt det hvis jeg var en blomst.
Så fint det må være å være en blomst.
I går ville du være en måke.
"...og makten og æren i evighet. Amen."
Jeg liker denne bønnen. Den er nydelig.
"Fader vår, du som er i himmelen. La ditt navn holdes hellig."
Det er som en sang.
Konsentrer deg om å lære den.
"Fader vår, du som er i himmelen..."
Uansett utfallet av dette, -
- så bør du ha noe mer å ha på deg enn den spinkle greia.
Jeg har kanskje noe av bomull vi kan få tilpasset.
Skal du lage en kjole til meg?
Du trenger noe som passer til deg.
En ny kjole?
Jeg har aldri hatt en ny kjole. Aldri.
Jeg gleder meg til å få puffermer og mange volanger.
Kan du sy på blonder i halsen?
Jeg har ikke tro på rysjer og volanger.
Men du har ikke noe imot puffermer?
Alle jenter har det.
Puffermer er guddommelige.
Bortkastet stoff.
Hvis den er like fin som din blå eller grønne, -
- så gjør det ingenting...
- ...om den er enkel. - Du er forfengelig.
Brun er en fornuftig farge.
Jeg må bruke kjolen din som mønster.
Vi tar av disse fillene.
Takk, Miss Cuthbert.
Jeg er glad for å få noe nytt. Veldig glad.
Jeg kan forestille meg at den er moderne.
Det tar bare en dag eller to.
Hvis den ser ut som denne, blir den nok ferdig på et blunk.
Nå kan du gå og øve på bønnen.
Ja, Miss Cuthbert.
"Fader vår, du som er i himmelen, la ditt navn holdes hellig..."
Puffermer.
- God morgen, Marilla. - God morgen, Rachel.
Jeg tok med scones.
Jeg regnet med at du ikke hadde tid til å bake -
- med alt styret her.
Jeg kommer inn et øyeblikk.
Må få igjen pusten.
Jeg hører overraskende ting om deg og Matthew.
Du er nok ikke mer overrasket enn jeg er.
For en utrolig tabbe.
Hjernen går i spinn.
- Kunne du ikke ha sendt henne tilbake? - Vi kan det.
Hun er her på prøve.
- Prøve? - Én uke.
Matthew ville absolutt beholde henne.
Og jeg innrømmer at hun er skarp.
Men jeg må bli litt mer overbevist.
Jeg kan den utenat, Miss Cuthbert.
Anne.
Dette er naboen vår, Mrs. Lynde.
De tok deg ikke på grunn av utseendet, det er sikkert og visst.
Hun er veldig tynn og skjemmende, Marilla.
Bare knokler.
Og har du sett sånne fregner og gulrotfarget hår?
Kjære vene.
- Jeg hater deg. - Anne.
- Jeg hater deg! - Anne.
Hvordan våger du å kalle meg tynn og stygg?
Og fregnete og rødhåret?
- Du er en frekk og ufølsom dame. - Vel...
Tenk om noen sa sånt om deg?
Ville du likt å høre at du er fet og klumsete, -
- og at du er helt uten fantasi?
Jeg blåser i om jeg sårer deg ved å si det.
Jeg håper jeg sårer deg.
For du har såret meg mer enn jeg noen gang har blitt såret.
Jeg tilgir deg aldri for dette.
Aldri!
Anne.
Kom tilbake hit. Anne!
Vel... Det er det verste jeg har hørt.
Jammen bra du kan sende henne tilbake.
Misunner deg ikke jobben med å oppdra henne.
Du burde ikke ha snakket om utseendet hennes.
Marilla Cuthbert.
Ikke si at du forsvarer henne -
- etter den forferdelige oppførselen vi nettopp så.
Jeg unnskylder henne ikke.
Hun har vært frekk, -
- og jeg må snakke med henne om det.
Men vi må være tålmodige med henne.
Hun har aldri lært hva som er riktig. Og du var for hard mot henne.
Vel...
Jeg skjønner jo at jeg må være forsiktig med hva jeg sier etter dette.
Siden de fine følelsene til foreldreløse fra Gud vet hvor -
- må tas hensyn til fremfor alt.
- Nei, nei. - Nei da.
Jeg er ikke sinna.
Ta det med ro.
Jeg synes altfor synd på deg til å føle meg sint.
Men hvis du vil ha et råd fra meg, -
- så ta den praten ved hjelp av et stort bjørkeris.
Og få henne på neste tog bort herfra.
Adjø, Marilla.
- Det har gått lang tid. - Hun finner veien hjem selv.
Jeg kan dra.
Hun går i undertøyet, så hun er nødt til å komme hjem.
Hun må lære litt fornuft.
Unnskyld. Jeg burde ikke ha mistet besinnelsen og dummet deg ut -
- foran Mrs. Lynde. Jeg håper du kan tilgi meg.
- Går det bra med deg? - Ja.
Unnskyld at jeg uroet dere. Jeg trengte tid til å tenke.
Hvis jeg får bli her, skal jeg gjøre mitt beste for å ikke miste besinnelsen igjen.
Jeg setter pris på at du angrer, Anne.
Men den du må si unnskyld til, er Mrs. Lynde.
Men hun hadde ikke rett til å kalle meg stygg og rødhåret.
Du sier det selv stadig vekk.
Det er forskjell på å si ting selv, -
- og høre at andre folk sier det.
Du må lære deg disiplin.
Tenk hvordan du ville ha følt det hvis noen sa til deg -
- at du var tynn og stygg.
Husker du da vi var unge, Marilla?
- Gamlemor Adams sa... - Ja.
- At du var hengslete. - Ja. Takk.
- Du led under det. - Jeg sier ikke at Mrs. Lynde hadde rett -
- til å si det hun sa om Anne.
- Hun er for frittalende. - Hun er en bølle.
Men det unnskylder ikke din oppførsel.
Du var uforskammet. Du må gå til Mrs. Lynde -
- og si at du er lei deg, og be om tilgivelse.
Det kan jeg ikke gjøre.
Straff meg hvordan du vil.
Steng meg inne i et mørkt fangehull, jeg skal ikke klage.
Men jeg kan ikke be Mrs. Lynde om å tilgi meg.
Vi pleier ikke å kaste folk i fangehull.
Men du må be Mrs. Lynde om unnskyldning.
Du blir på rommet ditt til du er klar til å gjøre det.
Da må jeg bli der for alltid, -
- for jeg kan ikke be Mrs. Lynde om unnskyldning for det jeg sa.
Hvordan kan jeg det?
Jeg er ikke lei for det. Jeg er lei for at du ble sint.
Men jeg er glad for at jeg sa det jeg sa.
Det var en stor tilfredsstillelse.
Jeg kan ikke engang forestille meg at jeg beklager.
La oss håpe at fantasien din fungerer bedre i morgen.
Du kan ikke sende henne tilbake for dette.
Ikke vær sikker på det.
Å, det er...
Det er bra at Rachel ble motsagt.
- Kunne ønske jeg hadde vært der. - Matthew, du forbauser meg.
Går du opp med mat til henne?
Ville det ligne meg å sulte noen til god oppførsel?
Men hun blir der oppe til hun vil si unnskyld, og sånn er det.
Hvordan går det, Anne?
Det går bra, takk.
Jeg forestiller meg mange ting, det får tiden til å gå.
Kan du ikke bare si det?
Bare bli ferdig med det?
Hvis jeg sier unnskyld, vil jeg lyve.
Det må gjøres -
- før eller senere.
Marilla er -
- en grusomt bestemt dame.
- Grusomt bestemt. - Det er jeg også.
Det er...
Det er veldig ensomt nede uten deg.
Jeg er ikke vant til stillheten lenger.
Det virker både ydmykende og urettferdig.
Men du er smart nok.
Du finner de riktige ordene.
Det vet jeg.
Hvorfor må unnskyldningen komme fra meg, -
- når det var Mrs. Lynde som forårsaket situasjonen?
Du vet...
Jeg vil gjerne tro -
- at en vakker dag, så betyr det ingenting for deg -
- hva noen sier om noe.
Du har en god fantasi.
Det vil kanskje være sant nok å si unnskyld.
Jeg er lei for at jeg gjorde Miss Marilla og deg sint.
Gå og glatt litt over ting, hva?
Greit.
Jeg skal prøve.
For din skyld.
Det var gode nyheter.
Ikke si til Marilla at vi har snakket sammen, -
- siden det å oppdra deg er hennes oppgave.
Jeg tar hemmeligheten med meg i graven.
Hva du enn tenker, Anne -
- så håper jeg du tar dette alvorlig.
Det gjør jeg.
Jeg ser for meg hva jeg må si til Mrs. Lynde.
Mrs. Lynde, jeg er så utrolig lei meg.
Jeg kan aldri få uttrykt min sorg, ikke om jeg brukte opp en hel ordbok.
Jeg oppførte meg grusomt overfor deg, -
- og jeg har vanæret mine venner, Cuthberts, -
- som har latt meg bli, selv om jeg ikke er gutt.
Jeg er en veldig frekk og utakknemlig jente, -
- og jeg fortjener å bli straffet og kastet ut av samfunnet for alltid.
Det var stygt av meg å bli sint da du fortalte meg sannheten.
For det var sannheten. Hvert eneste ord du sa, var sant.
Håret mitt er rødt, jeg er fregnete, tynn og stygg.
Det jeg sa var også sant, men jeg burde ikke ha sagt det.
Mrs. Lynde, vær så snill å tilgi meg.
Hvis du ikke gjør det, -
- vil det være en livslang sorg for en stakkars foreldreløs jente.
Vær så snill å tilgi meg, Mrs. Lynde.
Så, så, reis deg opp, barn.
Selvsagt tilgir jeg deg.
Jeg var kanskje litt hard mot deg.
Jeg er veldig frittalende. Du må ikke bry deg om meg.
Takk for din vennlighet.
Jeg ser frem til å ikke bry meg om hva du sier.
Akkurat.
Men det må sies, at håret ditt er fryktelig rødt.
Men det er kanskje et håp.
Vi hadde en jente i klassen med like rødt hår som deg.
Husker du det, Marilla?
Men da hun vokste opp, mørknet det til pent kastanjebrunt.
Det kan skje med deg også.
Mrs. Lynde, du har gitt meg håp.
Jeg skal alltid huske at du er en velgjører...
Vi må gå nå, Rachel.
- Takk for din nåde. - Bare hyggelig.
Hun har en rar måte å uttrykke seg på. Ganske voldsom.
Jeg ba pent om unnskyldning, hva?
Jeg tenkte at jeg like gjerne kunne gjøre det grundig.
Du gjorde det grundig, ja.
Jeg håper du vil prøve å kontrollere sinnet ditt fremover.
Det vil jeg absolutt.
Selv om det er gøy å be om unnskyldning.
Jeg skal bevise at jeg fortjener å bli, Miss Cuthbert.
Jeg har laget en liste i hodet over alt jeg kan hjelpe til med.
Jeg kan hjelpe til både inne og ute.
Jeg er sterkere enn jeg ser ut. Det er ikke...
Har du leid en gutt? Men prøvetiden er ikke over enda.
Jobben må gjøres uansett.
Hvor lenge skal du være her?
- Hei. Du må være Anne? - Med en E.
Je m'appelle Jerry. Jerry Baynard. Hyggelig å treffe deg.
Baynard? Dumdristig.
Etternavnet ditt betyr uvøren eller dumdristig.
Charlemagne kalte sin umulige hest for Baynard.
Jeg kjenner ikke ham. Charlemagne.
Selvfølgelig ikke. Han døde for hundrevis av år siden.
- Bor du her nå? - Ja.
Antagelig.
Jeg vet ikke.
Det er fint her.
Du er heldig.
Jeg husker ikke deg fra barnehjemmet.
Nei. Jeg bor i byen.
Stor familie. Vi har en liten butikk, men med så mange...
Noen av oss må jobbe.
Hvis du kommer fra en så stor familie, -
- så kan du kanskje tenke litt på at du ødelegger mine sjanser -
- til å få en egen familie.
Jeg er leid inn for å høste, så...
Jeg tror ikke Cuthbert trenger deg hvis jeg blir her.
Gi meg høygaffelen, så kan jeg gjøre dette ferdig.
Hva er problemet ditt?
Du. Du er problemet mitt.
Jeg gjør bare jobben min. Hva skal du gjøre?
Unnskyldningen min var en ubetinget suksess.
Mrs. Lynde var fornøyd.
Det er ikke Rachel Lynde du bør bekymre deg for.
Miss Cuthbert virket også fornøyd.
Det høres bedre ut.
Det vil glede Marilla -
- at jeg har skaffet hjelp.
Matthew, er du sikker på at du vil at jeg skal bli her?
Saken er, -
- og det vil ikke Marilla innrømme, -
- men hun begynner å bli gammel.
Jeg skal gå inn.
Det er en god idé.
- God dag, Matthew. - William. Sjekker du området?
Er det noe jeg bør vite?
Jeg må snakke med deg om din nye anskaffelse.
Nye?
Den foreldreløse jenta fra Nova Scotia.
Det snakkes om at du vil beholde henne.
Vel...
Jeg tror vi har bestemt oss. Det er sant.
Jeg vil spørre om Marilla og jenta vil komme på besøk?
Hun heter Anne.
Jenta.
Det var en hyggelig nabogest.
Hun og din Diana -
- er vel på samme alder.
Før vi tillater våre barn å være sammen med Anne, -
- må jeg og min kone forsikre oss om at hun ikke vil forderve dem -
- eller utøve dårlig innflytelse. Det forstår du sikkert.
Jeg forstår.
Veldig bra.
- Ettermiddagste i morgen? - Te i morgen.
Utmerket.
Ha en fin dag.
Vi har fått en invitasjon til te.
I morgen ettermiddag.
Hos Barry-familien.
De vil treffe Anne.
Jeg er ikke ferdig med kjolen. Hun kan ikke gå med det der. Kjære vene.
Hvem er Barry-familien, og hvorfor vil de møte meg?
Det er naboene våre.
En svært respektabel familie.
Fald, knapper.
- Du bør oppføre deg eksemplarisk. - Hvorfor det?
De har to små jenter som er meget veloppdragne.
Trenger de hjelp?
Diana er nærmest deg i alder.
Hvis du blir her, så kan dere kanskje bli venner.
En ordentlig venn.
Slipp! Slipp meg!
Hold kjeft. Jeg mener det.
Gå og hent den.
- Hold henne nede. - Ikke gjør det.
- Slutt. - Slutt å prate.
Prinsesse Cordelia, vi er lei av deg og de dumme historiene dine.
- Dumme historier. - Løgner.
Denne musen bråkte for mye.
- Pip, pip. - Pip, pip.
Men så ble den fanget i en felle.
Så nå...
Ikke mer piping.
Hold kjeft fra nå av.
Nå går vi.
Jeg er så lei for det.
Bare snakk når du blir snakket til.
Ingen store taler.
Anne? Hva er det?
Er du syk?
Nei, Miss Cuthbert.
Det går fint.
Ta det med ro.
Jeg skal være stille som en mus.
Jeg føler meg ikke så sammenklemt som i den gamle.
Godt å høre.
Denne kan du vokse i.
Fint å ha noe nytt. Det gjør ingenting at det ikke er puffermer.
Denne var min da jeg var liten jente, så den er ikke ny.
Den er mer enn god nok.
Den er så fin.
Du ser ren og pen ut.
Det er det som er viktig.
Er den ikke nydelig?
- Gi den til meg. - Kan jeg prøve den?
Det er ingen leke.
Dette er en dyrebar eiendel.
- Forstår du det? - Jeg forstår det.
Ametyst er min favoritt.
- Diamanter blekner i forhold. - Synes du det?
Ametyster er mer romantiske.
Denne tilhørte min bestemor.
Moren min testamenterte den til meg.
- Den er veldig elegant. - Er du klar?
- Jeg vet ikke. - Hva mener du?
Jeg bare...
Dette er et møte av stor viktighet.
- Tenk om hun ikke liker meg. - Det er moren du må fokusere på.
Hvis ikke Mrs. Barry liker deg, spiller det ingen rolle hva Diana synes.
Hva feiler det deg, barn? Du har ikke sagt et ord siden vi dro.
Du er ikke deg selv.
Perfekt.
- God ettermiddag, Miss Cuthbert. - God ettermiddag, Mrs. Barry.
Kall meg Eliza.
Og dette må være Anne?
God ettermiddag.
God ettermiddag
Takk for invitasjonen, Eliza.
Marilla, Anne, -
- kom inn.
Du sa ikke ett ord mens vi drakk te.
Du sa ingenting om kaken.
Mor lot meg være med å bake den.
Du likte den -
- ikke sant?
Kaken var velsmakende.
Velsmakende.
Har du alltid vært sjenert, eller er det fordi du er foreldreløs?
Jeg er mer tilbakeholden enn sjenert.
Det var enda et stort ord.
Jeg bare...
Jeg liker å lese når jeg kan.
Jeg liker også å lese.
Men mor vil heller at jeg skal brodere.
Gir brodering næring til fantasien?
Jeg tror ikke fantasi er min sterke side.
Ikke?
Jeg hadde ikke klart meg uten.
Da ville livet vært smertefullt.
Smertefullt?
Jeg finner alltid på historier.
Det klarer jeg aldri.
Jeg fantaserer om at jeg er en prinsesse i et tårn, -
- eller Jeanne d'Arc på vei til kamp, eller en fortvilet brud som bor ved havet, -
- men som aldri snakker med noen, fordi hennes hjertes utkårede forsvant -
- da skipet hans gikk ned og ble borte i bølgene.
Vidunderlig.
Kan du fortelle en historie?
Jeg kan fortelle 12.
Diana...
Tror du at du kommer til å like meg, bare litt?
Det gjør jeg allerede.
Skal vi sverge på å være bestevenner for alltid?
Det er stygt å sverge.
Nei, ikke på min måte. Det er to måter.
Jeg vet det, for jeg ser verden.
Denne måten er ikke stygg.
Det innebærer høytidelige løfter.
Jeg sverger.
Ser du?
- Hvordan gjør du det? - Vel...
Det bør gjøres i måneskinn eller over rennende vann... -
- men vi kan forestille oss at det er natt.
Stien er en elv.
Hold denne, -
- og snurr lillefingeren din rundt min.
Jeg sier eden først.
Jeg sverger høytidelig -
- at jeg skal være trofast mot min gode venn, Diana Barry, -
- så lenge solen og månen finnes.
Og så sa hun det, med mitt navn.
Og så sendte vi løftet ut i verden.
Ikke inne i...
Beklager, jeg skal ta dem.
Det var en nydelig ettermiddag. Jeg er lettet.
Du gjorde et godt inntrykk på Barry-familien.
Diana hadde ikke noe imot historiene mine. Jeg fortalte henne to, -
- og vi lovte å lage en ny neste gang vi treffes.
Diana sa at hun ikke hadde så mye fantasi, men -
- jeg tror ikke det er så farlig. Jeg har nok for oss begge.
De er vertskap for kirkepikniken neste uke ved Det skinnende vanns innsjø.
Jeg har aldri vært på piknik før. Kan vi gå, Miss Cuthbert?
Vi får se.
Diana og jeg er sjelevenner.
Hun blir nok veldig lei seg hvis jeg blir sendt bort.
Ta med sjalet mitt opp og legg det pent på stolen min.
Kan jeg gå ut og hjelpe Matthew med kveget?
Jeg gleder meg til å fortelle ham alt.
Bare du hjelper ham og ikke bare plaprer.
Beklager at jeg kommer så sent til ballet, prins Wisteria.
En av godseierne mine kom ridende etter en opprivende reise, -
- og ga meg et brev som krevde min umiddelbare oppmerksomhet.
Så vær så snill, ikke tvil på min kjærlighet.
Og vær så snill, la Cuthberts beholde meg.
Det er det eneste jeg virkelig ønsker meg, -
- så du trenger ikke å tenke på det røde håret mitt.
Amen.
- Hvor er brosjen min? - Den er vel på sjalet ditt.
Nei.
Og ikke i smykkeskrinet mitt.
Har du tatt den?
Jeg lekte med den, men jeg tok den ikke.
- Du skulle ikke røre den. - Beklager.
- Den var så vakker, jeg måtte bare. - Du skulle legge sjalet på stolen.
Jeg gjorde det.
Jeg har sett overalt. Brosjen er ingen steder.
Gi den tilbake med en gang.
Jeg har ikke tatt den, Miss Cuthbert. Det er helt sant.
Jeg tror ikke på deg. Hvor ellers skulle den være?
Tilstå med en gang.
Men jeg...
Jeg kan ikke ha en tyv boende i huset.
Tilstå at du har tatt brosjen, eller så kan du ikke bli på Bjørkely.
- Men jeg har ikke tatt den. - Tilstå -
- ellers sender jeg deg tilbake.
Hvis jeg ikke tilstår, så sender du meg tilbake?
Tilstå det du har gjort.
Hvis jeg gjør det, -
- så kan jeg bli her på Bjørkely?
Tok du eller tok du ikke brosjen?
Jeg mistet den.
Jeg lekte lady Cordelia og tok med meg brosjen ut.
Da jeg hentet vann i brønnen, lente jeg meg over, og den falt oppi.
Jeg hørte et plask da den forsvant ned i dypet.
Jeg er så lei meg, Miss Cuthbert.
Pakk tingene dine.
Men du sa at hvis jeg tilsto, så fikk jeg bli.
Jeg sa at den brosjen betydde mye for meg.
Nei. Det var noe jeg fant på. Det var ikke på ekte.
Jeg tok ikke brosjen din. Jeg vet ikke hvor den er.
Vær så snill, Miss Cuthbert, du må tro på meg.
Jeg må ingenting.
Vær så snill?
Jeg kan ikke stole på noe av det du sier.
- Vær så snill? - Det holder.
Du får ikke gå ut herfra i kveld.
Du drar i morgen, når det blir lyst.
Matthew!
Mistet jeg det?
Mistet jeg toget?
Ta det med ro. Jenta di gikk om bord.
Tekst: Cathrine Engebret