Tidigare på "Riverdale":
Historien handlar om en stad som en gång var oskuldsfull,
nu för alltid förändrad av det mystiska mordet på Jason Blossom den fjärde juli.
Bokföringsjobbet på mitt företag är fortfarande ledigt, om du är intresserad.
Ja, ja, ja!
Åh, Hiram.
En donation till din omvalskampanj.
Och Lodge Industries får en av de bästa fastigheterna i Riverdale.
Vad gjorde Jason som var så hemskt?
Jason och Polly bråkade.
Efteråt var Polly helt förstörd så vi skickade henne till sjukhuset.
Om dina föräldrar ljög om Jason och Polly ljög de säkert om fler saker.
Pappa, Jason och Polly var förlovade.
Visste du det? -Jag dör hellre...
...än låter dem stjäla min dotter.
-Var är hon? -Hon är sjuk!
Rädsla. Det är den mest fundamentala, den mest mänskliga känslan.
Som barn är vi rädda för allt. Mörkret...
Kan du stanna i mitt rum i natt, Polly? Snälla?
...monstret under sängen...
Jag får inte för mamma, men jag lämnar ljuset på, okej?
...och vi ber att det ska bli morgon, att monstren ska försvinna.
Fast det gör de aldrig, inte på riktigt.
Fråga bara Jason Blossom.
Mamma, jag glömde att nämna att jag bjöd över Jughead på frukost.
Så, Jughead...
Jag antar att vi har dig att tacka
för Bettys fortsatta besatthet av Jason Blossom.
Det var faktiskt jag som bad Jughead om hjälp att skriva i Blue and Gold.
Lugna ner dig, Betty, jag bara pratar.
-Har ni en toalett jag kan låna? -Visst, jag visar dig.
Nej. Jag visar honom.
Följ med. Jughead.
Och rädslan, den växer upp med en.
Ibland kryper den ihop i en och stramar åt runt magen.
Archie Andrews?
Varje höst har Riverdale High en varieté.
Men den är inte bara ett elevupptåg.
Och vad ska du provspela med?
En låt jag har skrivit som heter "Jag ska försöka."
Ansträng dig hårdare. Försök att inte vara så kass.
Ta tid på dig, Archie. Fast vi har folk som väntar.
Herregud, vad är det som händer?
Han har gått i baklås.
Archie, klockan tickar.
Ursäkta mig, jag måste gå.
Schysta grejer.
När jag stod där uppe... Jag vet inte, jag bara förstelnade.
Det var scenskräck.
Men när jag är på fotbollsplanen kan läktarna vara packade,
och det påverkar mig inte alls.
Att sjunga gör en sårbar på ett sätt som fotboll inte gör.
Eller så saknade jag kanske mitt lag på scenen, eller åtminstone en partner.
-Tänk om vi skulle sjunga "I Got You"? -Jag är en Pussycat.
-Vi är huvudnumret. -Sjung med dem först och sedan med mig.
Bara den här gången, tills jag får sjöben.
Har du träffat Josie?
Jag kan inte ignorera Cats.
"Den Tysta Nådens Systrar."
Vad är det? En kyrka? Eller en välgörenhet?
Nej, det är ett ungdomshem.
"Där berövade tonåringar lär sig dygder som disciplin och respekt
och åtnjuter liv av stilla eftertanke och underkastelse."
Stackars Polly.
Det måste finnas ett skäl till varför pappa inte vill att jag ska träffa Polly.
-Men jag bryr mig inte längre. -Vad pratar ni om?
Är det något jag kan hjälpa med?
Vi planerar en hemlig operation.
Om vi går in med hela Scoobygänget, glöm det, vi är komprometterade.
Måste inte du öva till varietén?
-Nej, det gör jag inte. -Fast det gör du visst,
tack vare en viss Veronica-ex-Machina.
-Ursäkta. -Vad menar du?
Inget, bara att jag tog ett par ord med vår regissör snedstreck värd
och påminde honom att han har hört dig sjunga vid flera tillfällen.
Även fast det kompromissar min integritet?
För att gå rakt på sak, du har en plats om du vill.
Veronica, tack, men du såg vad som hände.
Det gjorde vi alla.
Att spela för er är en sak,
men att kliva upp på scenen själv igen...
Jag är nog inte redo.
Om det är en partner du vill ha så är Veronica Lodge mer än villig.
-Jag visste inte att du kunde sjunga. -Som en näktergal.
Vad säger du, Archiekins? Var Jay så kan jag vara Bey.
Vänta. Val, du sjunger inte bryggan.
Bryggan ska faktiskt sjungas av två röster.
-Vad är det med dig i dag, J? -Vad är det med dig, Mel?
Du sover vid virveln.
Slappna av, Josie. Det är en varieté i aulan...
...inte Showtime at the Apollo.
Oavsett om ni uppträder i Madison Square Garden
eller i den lokala bowlinghallen så ger ni 150 procent.
Ursäkta.
Ville du säga något till mig, Valerie?
Jag behöver inte höra på det här när jag jobbar med Archie.
Jobbar med Archie, hur då?
Skriver låtar. Sjunger med honom.
Oacceptabelt. Du sjunger med Pussycats,
eller med Archie, men inte båda.
I så fall slutar jag.
Slå dig inte i dörren när du går.
Hur går din första dag?
Det är dina kassaböcker, Fred.
Du har bara råd att betala lön i tre veckor till.
Jag vill bara inte... Jag kan inte säga upp mina killar.
Det var inte roligt sist jag avskedade någon.
Jag litar på dem. De litar på mig. Det är värt allt.
Ja, men...
...jag menar...
...till och med att riskera ditt företag?
Jag väntar på besked om ett stort jobb.
Det är en stor satsning, men...
Du vet bygget där drive-in-bion var?
Jag tror att det skulle kunna göra mitt företag lönsamt igen.
Om jag visste vem köparen var så skulle jag åta mig fallet själv.
Så jag tänker göra det näst bästa.
Borgmästaren ordnar allt åt köparen, så jag bjöd in henne på middag.
Jag tänkte försöka få henne att ge mig kontraktet.
Så jag tänkte att du kanske kunde hjälpa mig att uppvakta henne.
-Ja, jag menar, självklart. -Bra.
Kan vi inte ha middagen hemma hos mig?
-Det är trevligare. Ta inte illa upp. -Ja.
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag ville bara låta dig veta,
jag har bjudit alla på jobbet till din varieté.
Jag och Hermione ska gå tillsammans, med varandra.
Jag vet inte hur jag ska säga det.
Jag vill inte dramatisera det...
-Pappa, det är lugnt. -Är det?
-Ja. -Bra, för jag gillar henne,
och jag tror att jag är redo.
Om det gör dig lycklig, kör hårt.
Du är okej. Mamma är okej. Jag är okej.
Okej.
-Mamma, Valerie hoppade av Pussycats. -Ersätt henne då.
Mamma, Val skriver våra låtar. Hon är oersättlig.
Nej, Josie. Du är oersättlig. Alla andra går att ersätta.
Det kanske inte är någon dum idé att prova en ny röst.
En ny stil. Du vet vad din far tycker om pop.
Det är inte pop den här gången.
Han missar två konserter för att flyga hit och se dig sjunga.
Jag hoppas att du inte sviker honom.
Jag förstår, jag ska inte.
Bra, för om du gör det kommer han att skylla på mig.
Hitta en ny Cat,
någon som är smal och vacker, men inte smalare och vackrare än dig.
Och en färgad kvinna. Snälla, glöm inte vårt varumärke.
-Okej. -Och Josie?
Gör mig inte besviken.
Tänker du lämna pappa när han släpps från häktet?
-Ronnie, varför frågar du det? -Jag såg dig, mamma...
...med Fred Andrews, i modulen.
Åh, Veronica.
Gullet, jag är så ledsen att du gjorde det.
Men du ska veta att vi aldrig ens har kysst varandra tidigare.
-Förrän i dag. -Pappa då?
Vad händer när han kommer hem?
Jag är inte säker.
Jag är så ledsen, älskling.
Det bara hände.
Jag vet att det här måste vara förvirrande.
Ja, det är det.
Så hur kan jag hjälpa dig?
Vet du vad, mamma? Det finns faktiskt ingenting.
Jag har dig Och du har mig
Inte för att vara sådan, Archie,
men jag fick aldrig PM:et om att vi skulle få en till röst.
Ronnie. Goda nyheter: Valerie hoppade av Pussycats.
Så vad blir jag i så fall? Bakgrundssångerska?
Nej, du gjorde det väl som en tjänst?
Du är helt otrolig, Archie.
Du har bokstavligen noll lojalitet, din rödblonda Judas.
Vad är problemet?
Förutom att du saknar integritet, är problemet att din far kysste min mor.
-Jag kanske borde då. -Nej, vänta.
När min pappa berättade hur han kände verkade de gilla varandra.
Archie, de är gifta, med andra.
Mina föräldrar är separerade, och din pappa...
Min pappa, vad då?
Han sitter på häktet, eller hur?
-Det är inte alls poängen. -Självklart inte, förlåt.
Du har rätt. Vill du prata om det? Vi kan gå någonstans och prata.
Eller vill du ha din plats?
-Gör inte mig några tjänster. -Veronica...
Er jakt på en ny Pussycat är över.
Jag kan sjunga och jag har mycket aggression
som måste vändas till något positivt.
Döm inte ett ungdomshem efter dess fasad, okej?
Jag heter Elizabeth Cooper. Jag är här för att besöka min syster.
-Får jag se ditt leg? -Ja.
Skriv in dig här, är du snäll. Han får vänta.
Pollys rum ligger hitåt, fast just nu ägnar de sig åt eftertanke,
och hon brukar tillbringa den tiden i befrielsens trädgård.
Tack.
Polly?
Betty.
Herregud. Du är här.
Du hittade oss.
Du är...
Polly.
Du är...med Jasons?
-Snälla, var glad för min skull. -Det är jag.
Jag är bara... Jag är ledsen att jag inte kom tidigare.
Jag borde ha gjort det, men mamma och...
Nej. Vad sa de till dig?
Att jag knarkade? Drack?
De sa att du var sjuk...
...och försökte skada dig själv.
De sa till mig att du inte ville hälsa på, vilket jag visste var en lögn.
Så de låste in dig för att du är gravid?
För att de inte kunde kontrollera mig.
Mamma och pappa hatade att Jason och jag var ihop.
De blev glada när vi gjorde slut.
Jasons föräldrar tvingade honom att göra slut med mig.
Självklart ogillade de att en Blossompojke dejtade en Coopertjej.
När jag berättade för honom om barnet, vårt barn, så blev han så lycklig.
Vi skulle rymma tillsammans, starta familj på ett vackert ställe.
Så den fjärde juli vaknade jag, packade och gick ner för att påbörja mitt nya liv,
precis som vi hade planerat.
Vi skulle träffas på andra sidan Sweetwaterfloden.
Men mamma och pappa fick reda på allt.
När jag gick ner satt en okänd kvinna
vid köksbordet och drack te, med två män bakom sig.
-Herregud. -De kastade in mig i en van.
Jag bara skrek.
Jag tror inte att jag slutade förrän jag kom hit.
Har du pratat med honom? Vet han att jag är här?
-Vem då? -Jason.
Om jag skriver ett meddelande, kan du se till att han får det?
-Jason... -Vad tror han att det var som hände?
Han vet väl att mamma och pappa skickade hit mig?
-Du förstår inte... -Jag kan fixa det här, det vet jag.
Du måste bara hjälpa mig härifrån. Sedan kan jag träffa honom.
Jag tar bilen till motorvägen vid 40:an.
Vid lönnsirapskylten vet man att man nästan är framme.
Jag har redan packat. Vi åker till gården, som vi planerade.
Polly, sluta.
Vad då? Vad är det?
Jason...
Har det hänt honom något?
Någonting dåligt?
Herregud.
Herregud, jag visste det.
Han är...han är...han är...
Jag är ledsen.
Följ med mig, unga dam. Nu.
Ursäkta, hertiginnan, stör vårt rep ditt SMS:ande?
-Jag är bara stressad över... -Stackars lilla rika flicka.
Vad har du att stressa över?
Vi ska sjunga en discolåt, och min pappa skippar jazzfestivalen för att höra oss.
Ledsen att du har pappabekymmer,
men din pappa kan i alla fall vara i samma rum som du.
Jag har inte sett min pappa på tre månader, för han sitter på häktet.
Och min mamma är...
Vet du vad? Det spelar ingen roll. Du bryr dig inte, och det är inte viktigt.
Veronica.
Jag beklagar angående din pappa.
Tack.
Fast jag försöker Jag vänder på bladet
Vi är djur Som bryter oss ut ur vår bur
Det finns ingen Som på något sätt
Förstår mig som du
Tänker du göra det där? Om jag ska stå där uppe med dig så måste vi vara samspelta.
Och det kommer vi att vara.
Vad står på? Du har varit lynnig.
Jag bara...jag tar också en risk.
-En stor risk. -För att du hoppade av Pussycats?
Jag träffade Josie och Melody när vi jobbade på Power Records.
Vi brukade öva inne på lagret.
Jag kommer aldrig att glömma när Josie kom med kattöron från halloweenbutiken.
Jag hittade min röst med dem.
Jughead Samtalet Misslyckades
Mamma?
Vad gör du här?
Jag betalar systrarna bra. Du tror inte att de varskor mig när Polly får besök?
-Mamma? -Polly.
Jason är död? Och du sa inget?
-Och du lät mig sitta här? -Det är för ditt eget bästa.
Det säger du alltid! Det är inte sant!
-Nej, Betty! -Jag ska få ut dig härifrån, jag svär.
-Jag älskar dig, Polly. -Nej!
Nej!
Så Myles, som professionell jazzmusiker
-måste du leva ett drömliv, eller hur? -Ja och nej.
Den riktiga kampen är alltid konst kontra kommers.
Ja. Det har aldrig handlat om stora pengar för mig.
Men om vi pratar om framtiden och långsiktig trygghet
så kan det inte alltid handla om att följa sin lycksalighet.
Personligen är jag bara glad att få se min dotter uppträda med Pussycats
-på varietén. -Ja.
När hade du tänkt berätta om det?
Det bara hände, pappa, och hon är jättebra.
Och Val hoppade av. Eller ska jag säga, vi blev Yoko Onade?
-Jaså? -Ja.
Det var synd. Hon hade verkligen talang.
Hon gav ert band välbehövlig integritet.
Bara de har kul så är väl det hela vitsen?
Fast det handlar om mer än att bara ha kul för oss.
-Eller hur, Josephine? -Josephine?
-Jag visste inte att du hette det. -Efter Josephine Baker.
Du har ingen aning om vem det är, va?
Fred, vill du börja med presentationen?
Ja.
Polly behövde få höra sanningen. Och det gjorde jag också.
Och?
Hittade du vad du letade efter?
Om jag ska vara ärlig, nej, det gjorde jag inte.
Du hatar familjen Blossom. Du hatade Jason.
Och nu väntar Polly hans barn.
Det ger dig ett motiv.
Ett motiv? Ett motiv för vad?
Under drive-in-kvällen,
bröt du dig in hos sheriff Keller och tog hans ärendeakt?
-Vad? -Du var inte på drive-in...
Du var inte med mamma när hon drog ms Grundy inför rätta, var var du?
Betty, vad tror du att jag gjorde?
Dödade du Jason Blossom?
Han?
Du tror att han dödade Jason? Din far?
-Tror du att han skulle kunna göra det? -Alice.
Om ändå han hade dödat Jason.
Om ändå jag hade det, efter vad han gjorde med Polly.
Jag svär, Elizabeth, du låter galen, precis som din syster.
Sluta säga det, mamma.
-Hon är inte galen. -Det är hon.
Hon...lyssna. Hon är deprimerad och har vanföreställningar.
Trodde du på hennes historia?
Om att fly till "landet ingenstans" och bilda familj?
Det är en fantasi, Betty.
-Jag tror inte på er. -Du behöver inte tro oss.
Vi är dina föräldrar.
Och med arbetskraften från Riverdale
skulle mitt företag stimulera ekonomin.
Hela staden skulle vinna på det. Det är allt i ett nötskal.
Det må jag säga,
efter allt godhetssnack förväntade jag mig inte en pengahungrig gentrifierare.
Myles, Fred Andrews är en arbetare, som bor i den riktiga världen.
Jag tycker att Freds bud var uppfriskande.
Faktum är att jag skulle vilja ge honom kontraktet.
Jag skulle vilja, men köparen håller redan på att anta ett annat bud.
Det skulle krävas två aktieägares signaturer för att stoppa processen.
Popmusik är inte jazz. Beyoncé är inte Josephine Baker.
Det är ett omöjligt mål att träffa, och jag försöker, men han...jag...
Hur som helst, vad är din snyfthistoria?
Inget så glamoröst.
Jag ertappade mamma och Fred Andrews i ett intimt ögonblick.
Tänker du berätta för din pappa?
Josie, det enda som håller mig igång nu
är tanken på hur vi, när han slipper ur häktet,
kommer att kunna vara tillsammans igen och återgå till hur det var tidigare.
Och om jag berättar om mamma så kommer allt det att försvinna.
-Kanske, kanske inte. -Du känner inte min far.
Nej, men jag känner dysfunktionella familjer.
Jag säger inte att din mamma gör rätt,
men det kanske finns en annan sida av historien.
Kanske en som är värd att höra?
Pappa.
Om jag gör bort mig på varietén, skulle du...
Skulle jag bli arg?
Min son, vad som än händer där, eller på vilken konsert som helst,
oavsett om du äger eller suger som Electric Dylan på en folkmusikkonsert...
Jag är inte säker på vem det är.
...så skulle jag ändå älska dig. Okej? Stötta dig.
Jag skulle vara stolt över att du hade mod att göra något som du bryr dig om.
Jag kan inte bärga mig att få se din debut som Pussycat.
-Mamma... -Verkligen.
...jag har funderat.
Jag undrade om du kan hjälpa mig med något.
-Är det där skilsmässopapper? -Nej.
Det är en motion...
...om att ge byggkontraktet på din fars mark till Fred Andrews.
Jag vet att du inte är hans största fan, men jag hoppades att du kan skriva under.
Varför skulle jag behöva det?
När din far blev gripen...
...gjorde vi dig till juridisk handläggare för Lodge Industries. Ta-da.
Och två av tre signaturer behövs för att tilldela kontraktet,
som din far vill ge till ett skumraskföretag.
Och du vill ha min hjälp att ge det till din pojkvän.
Jag skulle just be dig om ursäkt.
Om jag skriver under, slutar du att umgås med Fred då?
Jag kan inte gå med på det.
I så fall, mamma, så är jag ledsen, men nej.
Hur du än rationaliserar det du gör med Archies pappa, blanda inte in mig.
-Du spelar den så perfekt. -Vi skrev en bra låt.
Jag längtar efter att sjunga den med dig inför publik, men inte i kväll.
Spela med Pussycats. Jag vill inte vara killen som splittrade Beatles.
I ditt hjärta så är du en Pussycat.
-Du kommer alltid att vara en Pussycat. -Kanske.
Men att sjunga bakgrund utan att ha någon rösträtt...
-Efter att ha träffat Josies pappa...ja. -Är Myles här?
-Det är därför hon varit en Catzilla. Du kan säkert förhandla fram nya villkor.
-Vad ska det bli av dig då? -Jag föddes ensam. Jag får dö ensam.
Jag får sjunga ensam. Det ordnar sig.
Hej där, Juliet. Är sjuksköterskan ledig?
Du har väl inte spårat ur helt än?
De är galna. Mina föräldrar är galna.
De är föräldrar. De är alla galna.
Ja, men tänk om Polly också är det?
Sättet hon pratade på, och sättet hon såg på mig.
Och nu kan jag bara tänka på att jag kanske är lika galen själv.
Du...
Vi är alla galna.
Vi är inte våra föräldrar, Betty. Vi är inte våra familjer.
Och...
Vad då?
Vad är det?
Bilen.
Wow. Tänker du på det mitt i vår lilla stund?
Nej. Polly pratade om en bil som Jason hade parkerat vid 40:an.
Nära någon skylt. Om vi kan hitta den så kan vi bekräfta Pollys historia.
-På något sätt. -Jag måste få veta.
Hallå, Riverdale High, och välkomna till den 75:e årliga varietén.
Varför sa du inte att din pappa skulle komma?
-Skulle det ha gjort någon skillnad? -Ja.
Jag ska inte sjunga med Archie i kväll.
Det var tråkigt att höra, men du vet att du har blivit ersatt.
Ja.
Och jag vet också att den nya tjejen kanske är söt...
...men aldrig i livet att hennes röst kompletterar din som min gör.
Jag antar att det alltid finns plats för en kisse till i min kattlåda.
-Men Josie? -Ja?
Ibland vill jag ha huvudstämman.
-Tillsammans med mig, och bara i bryggan. -Okej.
Jag har ett grymt arrangemang av ms Donna Summers "I Feel Love,"
om du är redo för det i kväll.
-Absolut. -Åh, Gud.
Okej, tjejen. Gå och byt om.
För vi ska rocka loss.
Kom här.
-Vad är det där? -Droger, Betty.
Vänta, lägg tillbaka det. Allt det här är bevis.
Skit. Hela bilen är en brottsplats.
Okej.
Vi måste hämta sheriff Keller och sedan Polly.
Det var Josie and the Pussycats. Långa svansar och öron som hattar.
-Ni var grymma. -Tack, det kommer du också att vara.
Jag vet att du kommer vara det.
De är fantastiska.
Det här är mitt mea culpa-ögonblick.
Jag var arg på min mamma och tog ut det över dig.
Jag skulle inte ha försökt bänka dig när Val kom.
Sannare ord kunde inte ha sagts.
Orkar du med?
Ärligt talat, nätt och jämnt.
Du då?
Risken att bli förödmjukad inför hela stan är skrämmande.
-Vill du ha sällskap där uppe? -Mer än något annat.
Nej, jag måste göra det själv.
Om du blir förstenad där uppe, röde trubaduren,
fokusera på någon som gör dig trygg.
-Här är Archie Andrews! -Kom igen.
Håll dig till fotboll!
Kan du höra mig
Drunknar min röst i en folkmassa
Lyssnar du
Eller är alla andra för högljudda
För att du ska höra något
Tänker du bara gå din väg
För det finns så många saker
Jag kan göra men i stället säger jag
Jag ska försöka Jag ska försöka
Att släppa taget
Låta det rulla av mina axlar...
-Sheriff Keller. -Jag fick ditt SMS. Vad är det?
-Titta. Det är Jasons jacka. -Var hittade du den?
I ett bagageutrymme med hans andra grejer.
-Jason planerade att rymma, med Polly. -Var är bilen?
...och aldrig blicka tillbaka
Åh tillbaka
Jag ska försöka Jag ska försöka att släppa taget
Släppa taget och aldrig blicka tillbaka
Archie, så ska det låta!
Archie.
Hej, mamma. Hej, mr Andrews.
-Vad står på? -Tja,
jag berättade just för din mor, du vet SoDale-kontraktet?
-Ja. -Det gick till Andrews Construction.
Köparen, vem han än är, godkände oss
tack vare min fyrklöver.
Gratulerar, mr Andrews.
Du vann tydligen.
Ursäkta mig.
Här är grejen med rädsla.
Den finns alltid där.
Rädslan för det okända, rädslan för att möta den ensam.
Rädslan att det är de som står en närmast som är monstren.
Rädslan att så fort man dödar ett så tar ett annat monster dess plats.
DEN TYSTA NÅDENS SYSTRAR UNGDOMSHEM
Rädslan att ett sista monster väntar i slutet av den mörka hallen.
Polly?
Hon var där ute, ensam, berövad, på rymmen.
Vart var hon på väg? Och vad skulle hon göra härnäst?
Översättning: Ralf Sjölander