PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Moment. Kdo sakra jsi?
- Jsem Bean. - To těžko, chytračko.
Chtěla jsem říct, že jsem taky Bean.
- Ne, já jsem Bean. - Ne, já jsem Bean.
- Ne, já.
Hele, já jsem pravá a jediná Bean.
Ty jsi ale sebestředná.
Jdi se vycpat i s tím nevkusným rudým pokojem.
A podrážděná, to se mi líbí.
Lepší?
Fajn, řekni mi, kdo doopravdy jsi, než ti dám do nosu.
Jsem královna Tiabeanie Mariabeanie De La Rochambeaux z mokrý čtvrti.
A proč se oblíkáš jako Dagmar?
Ne ne. Jsem ty.
Tedy, jsem ty, když sníš.
Schovávám se ti v hlavě a vylézám, když usneš
nebo vytuhneš opilá a vyspáváš do poledne.
Jsem ten hlásek, co šeptá:
„Dej si pátý pivko, Bean.“ A „dej si i to šestý.“
„Ukradni babiččin zlatý zub, naštvi tátu!“
Stačí. Démona už mám a tohle všechno umí taky.
To máš kliku.
Dva špatné vlivy naráz. Kdo to má?
Už vím. Jsi zlá.
Budu ti říkat Zlá Bean.
Obě jsme „Zlé Bean“, zlato, ale já jsem ještě daleko víc.
Znám všechna tvá oplzlá temná tajemství, i ta stupidní a neurotická,
o kterých bez přestání meleš.
Vím, co tě vzrušuje, Bean.
Náhodou vím, že slečinka Bean ráda, když jí třou nos o krk… Moc ráda.
Promiň, ale přitulit se nosem ke krku má docela jistě rád každej.
Kdybych ti předvedla analýzu toho, jak moc o tom fantazíruješ…
Co je analýza?
Kdybys nebyla tak zaujatá ňufáním,
možná bys to věděla, Bean!
Taky vím, kam schováváš muffiny.
Tak hele…
Něco ti řeknu.
Ty muffiny… neschovávám je, jasný?
Občas mívám i hosty.
A jako dobrá hostitelka pro ně mám muffiny.
Někdy je všechny sním, ale to není žádná ostuda.
Dost vytáček.
Seber se.
Víš, něco bych chtěla.
Nejsem tu jen pro legraci.
Musíme se zbavit kletby.
„Kletba.“ Přijde ještě někdo, protože jak se zdá,
jsem stižená novou kletbou každý den.
O kterou jde dneska?
Přijdeme na to spolu.
Jen nezapomeň, že tě po celou dobu budu sledovat.
Povedu tě a budu na tebe tlačit.
KAPITOLA XL BEAN A VOLNÝ PÁD
To snad ne, zabili mě v mém vlastním snu.
- Počkej, brzdi. Kdo tě zabil? - Já.
Aspoň vypadala jako já, mluvila a gestikulovala jako já.
- Zní to jak ty. - Jmenuje se Zlá Bean.
Zní to jak ty.
Tady píšou, že člověk by ve spaní neměl zabíjet sám sebe.
Proč ne?
Můžeš navždy zůstat ve světě snů.
Tak dopadlo mé zlé dvojče Guci.
Guci? Myslím, že tys byl z vás dvou ten zlý.
- Dobře ti tak. - Taková nestydatost.
Nafackuju ti gentlemanskou rukavicí.
Co to sakra je za rukavici pro gentlemany?
Ta, co je plná štěrku.
Takže, Guci je mé zlé dvojče,
zatímco já, Luci, jsem z nás dvou ten zlejší, kapišto?
A…
Přestaňte trdlovat, kluci. Sem s tím čajem.
Moje vražda nikomu jen tak neprojde.
Pomalu.
Je to dryák.
Musíte pomalu a jemně usrkávat.
Glo, glo, glo jde taky.
Jak to, že všichni až na mě své vraždy vyřeší?
No jo, když ty jsi prostě na zabití.
Zlá Bean…
Kde jsi?
Chci ti jen něco ukázat.
Něco pro tebe mám.
Zlá Bean.
Tady jsi. Ahoj.
Dnes ti to sluší.
To říkáš jen proto, že vypadáš přesně jako já.
Ber kompliment, dokud dávám.
Jestli jsi opravdu já, řekni mi něco, co vím jen já.
Polibek mořské panny chutná jako mango a přílivová tůň.
No dobře.
Páni, to je ale pořádný meč.
Zbožňuju, když se zlobíš.
Ale než na mě podnikneš výpad, musím ti připomenout,
že jsem rychlá jako ty.
Ach, ne.
To byl fofr. Zase jsi umřela, trubko?
Vylítla jsem propadlem. Sakra.
To je ponižující.
Já padal z vodopádu v kouli.
Jdu zpátky. Ještě čaj, Úklido. No tak.
- Nedělej to. Sny jsou záludné. - Sklapni, Luci.
Jsem Guci, nebo ne?
Někdy už ani nevím.
Nebo ano?
Nebo ne?
Anebo jo?
Cos to říkal? Kdo to mluvil?
S kým to vlastně mluvím?
A kdo vůbec jsem?
Bože, chybí mi Guci… nebo Luci.
Té konverzaci se nedá vyhnout.
Nebo jo?
Pálí!
Jejda. Něco ti upadlo.
Ale no tak.
Žádná krev. Obě uši.
Ještě čaj. Rychle, jdu zpátky.
Čaj došel. Postavím na něj.
Honem, Bunty.
Co nejdřív naducat polštář?
Je promáčený, jak se potíte ze spaní.
- Čaj, hned! - Propáníčka.
Až přijde revoluce,
bude viset na vlastních střevech.
Dereku, Medvědí kluku, Červenáčku,
taťka je tady.
Spíte?
Tak se probuďte, protože vás chci uložit
a vyprávět vám ty nejstrašidelnější pohádky, jaké jste kdy slyšeli.
Co to hergot je? Vzkaz?
„Milý taťko…“
„Nezlob se na nás, ale provedli jsme s Medvědím klukem a Červenáčkem
něco strašného. Nemůžu ti říct co, ale byl při tom zabitý člověk,
tak jsme se rozhodli utéct z domu a nikdy se nevrátit.
Takže tohle je asi sbohem navždy.
Navždy sbohem, Derek.“
„P.S.: Snarla vzkazuje ,Trhni si.‘
a Červenáček s Medvědím klukem ,Měj se, tlusťochu.‘“
„Měj se, tlusťochu?“
No teda… Jděte do háje!
Vy mrňaví…
Oni utekli z domova.
Ani nenechali vzkaz.
Vlastně nechali, ale stejně!
Hele, tati, potýkám se teď s příšerně špatnými sny.
To jim neprojde.
Najdu je. Jo!
Tati, potřebuju tvou pomoc.
Zlobí tě ten elf? Vždycky ho můžeme sejmout.
- Ahoj, Elfo. - Cože?
Ne, poslouchej mě, tati.
Mám v hlavě zlou Bean
a když usnu, bezdůvodně mě zabije.
Vítej v Zemi snů, beruško.
Když zavřeš oči, může se stát cokoli.
Proč prostě neutečeme?
Jako Derek? Ne, to nejde.
Někdo tě vždycky dotáhne zpět.
- Noční můra. - Vždycky ne.
Vrací se mi jeden pěkný sen o koťátku jménem Guci.
Nosí mi kukuřičný chleba.
Chutná teda podivně.
Ale co Zlá Bean?
Máš vlastní dvojnici? To je něco!
Moje holčička vyrostla.
Co mám dělat, tati?
Spíš co nemáš dělat, Bean.
Hlavně ať se s tebou zlé dvojče neprohodí.
- Co? - Tak jo, dobrou.
Vrátím se za den, dva.
Vyšel jsem si na ranní slídění.
Přesně tohohle ňoumu potřebuju.
Jedeme na lov, Odvale.
A co přesně budeme lovit, Vaše Impulzivnosti?
Mé tři zpropadené syny.
Ach, ano. To vysvětluje ty sítě.
Pane jo. Šlohnutý kočár,
sud ukradených sušenek a čutora nalezená na ulici.
Jsme dobře zásobení psanci na útěku!
Už mě nebaví zas začínat nový život.
To je v jednom týdnu podruhé.
Pojedeme někam, kde zažijeme dobrodružství,
sbližování a tajné pubertální experimenty.
Ale já si už v Zakletém lese užít nemůžu, jasný?
Jsem pětinásobně hledaná.
MOROVÁ HLÍDKA
Lidičky, slyšel jsem o místě tak vzrušujícím,
že tam všichni dostaneme infarkt.
- Výborně! - Rád bych dostal infarkt.
Tak hurá na sever, troubové.
VSTUPUJETE DO ZAKLETÉHO LESA POZOR NA NÍZKO LETÍCÍ HADY
DNES VEČER SUPERTAJNÁ ELFÍ SCHŮZE
Sire, podívejte, ta cedule.
ZLODĚJ SUŠENEK!
- Elfové něco chystají. - Jak to víš?
Ztište se, moulové.
Vítejte na první schůzi Asociace elfo-trogovského sousedství.
Rád bych vám představil šéfa elfí rozvědky Závita.
Toto doposud nevíme.
Nevíme, zda lidé něco vědí o našich dějinách.
Protože my o nich samozřejmě také mnoho nevíme.
Jen tolik, že odpověď se možná skrývá pod hradem,
kde se před mnoha lety seběhla nějaká šílená mela
zřejmě v důsledku ještě šílenějšího tajemství dál pod zemí.
Šíři naší neznalosti doposud také neznáme.
Může být bezedná.
Děkuji vám.
Je to ztráta času.
Vědí ještě míň než já.
- A to jste nevědomost sama. - Tak hele…
Děkujeme, Závite.
- Kolik ti dáme? - To nechcete vědět.
A nyní k tomu, co chceme vědět, Nohslede…
My Trogové po staletí chráníme tajný sliz.
Ale dali jsme ho ochutnat Tiabeanie.
Pak jsme jí ho sebrali.
Musí k nám, jestli chce víc.
Díky, Vysvětlile.
Protože jen se slizem dokáže porazit našeho nejobávanějšího nepřítele.
Myslíš toho zaběhlého pštrosa, co strčil hlavu do díry?
- Ne. - Myslíte dveře s klikami vysoko?
Ano, ale ne.
Myslím Dagmar.
Odvale, proč ode mě všichni, které miluji, utíkají?
Asi jim nedáváte dost těsné okovy, sire.
Připravená nebo ne, jdu na to.
Počkej, je to moc velké riziko.
Proč radši nejdeš na lobotomii?
Co? Teď mi usekneš hlavu?
Ne, teď ne.
A jsi rozcuchaná, máš přeležené vlasy.
Jen se snažím poznat tě tváří v tvář.
Být pořád jen v tvé hlavě bylo fakt šílené.
Jo, to mi povídej.
No tak, co takhle být tým?
Tým Bean!
Dokonce se to rýmuje. Spolu kletbu překonáme.
Nerýmuje se to. A jak poznám, že mě nechceš zabít?
Promiň, jestli jsem tě urazila,
že máš z hlavy kupku sena,
ale nechystám se tě zabít.
Když zemřeš, i já přestanu existovat.
Dobře, tak mi dej ten meč.
- Neházej ho. - Tady ho máš.
Projdeme se, co ty na to?
Hola! Sráči, spáči.
Budíček!
Vítejte ve Steamlandu, pitomci.
Páni!
Pohleďte na město světel, karamelu a cenově dostupných masážních salonů.
Tolik falických objektů vidím prvně.
Mělas pravdu, když jsi byla tak paranoidní.
Já pořád říkala, že mě ovládají neviditelné síly,
co mi podsouvají myšlenky, ale nikdo mi nevěřil.
Spousta lidí by chtěla dobýt tenhle hrad.
Někteří žijí na hradě, třeba Odval.
Zbytek je tady venku.
To ne.
Vítej v Zemi snů, verze Den zkázy.
Je to skutečné?
Bude, jestli s tím něco neuděláš.
Už mi s tím pomáhají Luci a Elfo.
Ty tak možná dokážou vyklepnout Vipa a Vapa z koberce.
Co že toho tolik víš, a já ne?
Na rozdíl od tebe nic nepotlačuji.
Píšu si seznamy úkolů, cvičím, medituju a dávám všechno dohromady.
Jsem úložištěm všeho, cos viděla nebo slyšela
od svého narození.
Takže jsem přirozeně o dost chytřejší.
Aspoň nežiju uvnitř hlavy pitomce. Mach šat.
Chtělas asi říct „šach mat“, trubko.
Hele, přivedla jsem tě sem, protože se musíš připravit,
a to obnáší uvolnit svou tajnou sílu.
Jakou mám tajnou sílu?
Co třeba to, jak ti z rukou vylétají obrovské jiskry?
Ani nevím, jak to dělám.
Neovládám to, jen se to tak občas děje.
Nic se neděje „jen tak“, jasné?
Něco ti ukážu.
Tak, zamiř nahoru na toho racka.
Ani nápad.
Bonusové body za tátovu hlavu.
Jaks to ze mě dostala?
Prostě naplň srdce nenávistí. Je to boží.
Co takhle… Co tě štve?
Nevím.
Nápadníci, co si mě chtějí vzít, slabé drinky, lidi, co mi sdělují své problémy.
Fajn, pokračuj.
Hlasité žvýkání, chození za loudaly…
Mizerná tráva snů, vtipy o veverkách!
No tak. Co tě opravdu sere?
Mokré ručníky, Buntyiny radikální žvásty.
Jo, a čokoládové koláčky, z nichž se vyklubou ovesné.
Když mi říkají: „Klid, Bean.“
Ale já se neuklidním, už klidná jsem!
Máma a její nevkusný kozačky nad kolena.
A co ti, co ti ublížili,
co tě zradili,
co se ti smáli, když jsi měla proslov?
- Jo. - A nezapomeň na patriarchát!
Zmanipulovaný systém!
A měl by se spálit na popel.
Vyhoď hrad do povětří.
Už toho máme po krk, být za vás zodpovědní, kreténi.
A nejde jen o Tarbíka.
Budeme svobodní, až budete mrtví.
Panebože. Chceš Zemi snů zničit.
Super. Její Tupost prozřela.
Aha, asi ti rozumím.
Kdybys nebyla pořád v lihu,
už bych tě dávno měla, kde chci.
Proto jsem tě sem přivedla.
Jsi moc hloupá, abys něco podnikla sama.
Mluvíš přesně jako máma.
Dagmar tě potřebuje, já ne.
Ale říkalas, že jsme „Tým Bean“.
Lhala jsem.
Lžu v jednom kuse.
Víš ty co? Lžu právě teď.
Pravda je taková, že jsem plně funkční vědomí, Bean.
Stačí mi jen zabít tu naši část, kterou nemám ráda.
Pak můžu obsadit tvoje tělo
bez těch zbytečností, co nás drží zpátky,
jako je láska a přátelství a chuť se koupat.
Páni, můj mozek je teda síla.
Dáváš rány jako vnitřní dítě.
Zvnitřni si tohle.
Krucinál.
Přiznej si to. Vždycky jsi věděla, že zemřeš takhle…
Osamocená, neozbrojená
a nemilovaná.
Pro tebe žádná láska není.
Děkuju.
Pápá.
Cože?
Nečuchal jsem ti ke krku.
Zafungovalo to.
Pryč ode mě, ty zrůdičko.
Chci říct, pojď na mou hruď, Elfo.
Vážně? Nejsi sjetá?
Klídek, obryně.
To by stačilo.
Jsi v pořádku, Bean?
- Byla Zlá Bean prohnaná? - Jo, jistěže jo.
- Snažila se tě manipulovat? - Ano.
- Ale tys ji přemohla, viď? - Už žádné otázky, prťousi.
Chci říct, pohodáři.
To ne, musím se z tohohle snu dostat.
Vzbuď se, mé já. Probuď se!
Cože?
Lidi! Hej, lidičky, to jsem já.
Zasekla jsem se ve snu.
No tak. Jsem tady. Koukněte na mě. Pojďte sem.
Teď vládnu já.
Stačí jen počkat.
Na co se díváš, Bean?
Ne, to je Zlá Bean. Hraje si na mě.
Napodobuje mě, abyste si mysleli, že jsem její odraz.
Co to děláš?
Mám toho zrcadla po krk. Štve mě.
Obávám se, že to není zrcadlem.
Všichni máme problém přijmout své tělo.
Taky jsem mlátil zrcadlo, ale bylo to nanic.
Větší fešák nebudu.
Potřebuju chvilku pro sebe.
Všichni ven.
Hned! Uvidíme se v sále.
Jen chvilku, než setřu vaši královskou spací slinu.
Pakuj se, Bunty!
Ta je ale nerudná.
- Jo, slyšelas dobře. - Ven.
Pápá, Beanie.
Co je, Elfo. Špehuješ mě?
Prosím tě, já nešpehuju.
- Šmíruju. - Pak se pro tebe a Luciho vrátím.
Teď se mi kliďte z cesty.
Chodby jsou široké dost, paní.
Nemusíte do nás strkat a být královská kráva.
Můj přívěsek.
Kdo by to byl řekl?
- Hele, návštěvní centrum. - Páni.
Pro zvídavé ťulpasy jako vy místo jako dělaný.
Já si navíc nutně musím nadělat třísky.
Co to je za turistický stánek?
Cítím akorát moč.
NÁVŠTĚVNÍ CENTRUM VÍTEJTE, PODIVNÍ CIZINCI!
OBLUDÁRIUM P. T. KRUDSKYHO
Jak jsem slíbil, čtyři fantastické hříčky přírody.
Jedna neobvyklejší než druhá.
Ať se na ně díváte v jakémkoli pořadí.
Děkuju, Červenáčku.
Sklapni. Snažím se počítat.
Bylo potěšení s tebou obchodovat.
Poslyš, Červenáčku…
Nedošlo mi, že jsi… Co přesně jsi?
Jsem oživená kouzelná loutka tančícího kluka.
- Hej, co to sakra děláš? - To je jen pytel.
Vlez do něj.
Já tě zabiju, ty kryso.
Knír se líp vyjímá na tvý mámě.
Ani se nehni, příteli.
A kdo jste u všech hromů vy?
Mé jméno je král Zog.
A přišel jsem vzít své děti domů.
Víte, náš tlusťoch právě zemřel
a vy, můj příteli, byste ho mohl nahradit.
Kolik párků v rohlíku sníte za hodinu? Popravdě.
Nevím, tak 45?
Já ti…
Nuže, dobrá. Zřejmě je to na mně.
Fíha, příteli. Tím, co vidím, jsem potěšen.
Ano, dobře. Správně. Ehm, tak tedy…
Letí pěst.
Pusť mě ven, kreténe.
Magore! Knír ti smrdí po jogurtu.
Volám peklo.
Peklo, slyšíte?
Fuj.
Já se dusím.
Bean, kde jsi?
Elfo, ty blbe. To nebyla Bean, ale Zlá Bean.
A jakkoli normálně mám všechno zlé rád,
obyčejná Bean je pro mě zlá dost. Jasný?
Koukni do zrcadla.
Je v něm Bean, pláče a nevypadá moc šťastně.
Stará dobrá záměna. Tady to je, strana 202.
Luci, musíš se nabourat do Beanina snu.
Sakra. To mi moc nejde. Nechte mě přemýšlet.
„Osobní démon díky své zášti obvykle dokáže projít zrcadlem.“
Luci, to jsi ty!
Jo, ale čti mezi řádky.
Píšou tam „obvykle“. Když to nezabere, zůstaneme tam oba.
Už nejsem nesmrtelný.
Jsem jen netopýr s tlustým frňákem.
Až umřu, zas skončím v pekle.
Nebo hůř. Umíte si představit, jaké by bylo
zůstat v Beanině hlavě?
To ustavičné ukňourané sebepochybování.
Achich ouvej.
Udělej to, Luci. Udělej to!
Já věděl, že se mi ta stará hláška vrátí i s úroky.
Dobře, zkusím to, ale nic neslibuju.
A nesmějte se mi.
Dobrý pokus, Luci.
Fakt dobrý.
A teď běž!
- Povedlo se? - Skoro. O fous.
A do třetice všeho dobrého.
Ještě ne.
Prosím, udělej to z naší lásky k Bean.
Z lásky? Kdo však miluje Luciho?
Jedna, dva a…
To jsi ty, Luci?
Já říkal, že tě navštívím ve snu.
Vylez.
V baru maj zavřeno.
Nemusíš domů, ale tady zůstat nemůžeš.
- Ale já chci domů. - Fajn.
Drž ho pevně a nepouštěj.
Až dám povel, vyraž k zrcadlu jak šílená, jako já.
Ne, jako Elfo.
Teď!
Bean, dokázalas to!
A co se stalo s Lucim?
Je na placku.
Luci, já tě miluju.
Jen nekecej.
Ale no tak.
Neříkal jsem stop.
Jů, to je žůžo.
Přistupte blíž, dámy a pánové.
Prohlédněte si nejnovější hříčky přírody, dnes dovezené.
Zírejte do jejich bezbarvých tváří.
Podivte se nad jejich uplakanýma očima.
Ano, zdají se v depresi, ale nenechte se mýlit.
Tito zvláštní tvorové necítí nic vyjma primitivní touhy po krvi.
Nemám pravdu, Péťo?
Naser si, tati.
Nevím, jak sis mohl vzít mou chůvu.
A tady je Derek, mohutný modrý čolek.
Jsem mlok, debile.
Medvědí kluk, medvídě, co vzlyká jako malý kluk.
Zabiju tě.
Snarla, drobná punkerská víla, která má pravděpodobně vzteklinu.
Svrab, hulibrku blbej.
Rasistická antilopa.
Jedinej vejtaha a libertarián v obludáriu.
Odval, trefte jeho třetí oko a cena vás nemine.
Prosím, ne.
Prohlédněte si nahou medvědí ženu.
A nakonec Červenáček.
Veselý panáček a milovník šoubyznysu.
Na co vejráš, panáku?
Dej pokoj. Nejsem žádnej panák.
Sám jsi panák.
Zastřelte ho! Už ho někdo střelte, proboha!
Počkejte. Nemáme zbraně.
Neozbrojení? Jak můžeš být tak pitomá?
Úplně v pohodě.
Tu melodii mám moc ráda.
Byla to moje hitovka.
Elfo, hoď mi ten meč.
Jsi dobrá, nebo zlá Bean?
Ne, Elfo, hoď ho mně.
Vynahradím ti to.
Přece na to neskočíš.
- Koho tipujete vy? - Ji.
- Ne, ji! - Ne, ji!
Jste si jistí? Ukazujete každý na jinou.
Je to určitě tahle.
Víš co? Rozmyslel jsem se.
No tak, Elfo.
Neposlouchej ji, Elfo.
Odpovězte mi na následující otázku a nemluvte jedna přes druhou.
Ty první.
- Miluješ mě, Bean? - To už jsme probrali.
Co to řeší?
Tvoje poslední slovo?
Ano, Elfo, miluju tě a vážím si tě.
Láska a úcta…
Přímo do srdce.
Dobře, teď druhá Bean. Stejná otázka.
Miluješ mě?
Ach, Elfo.
Jistěže tě miluju.
Já tebe taky, Bean.
Elfo, snažíš se mě zabít?
Chtělas mě naštvat.
Tak teď se ti to fakt povedlo.
Už nezáleží na tom, co teď uděláš.
Za chvíli tu budou hosté.
Je konec. Kdybys tak měla své muffiny, co?
Přiznej si to.
Nemůžeš mě zabít, Bean. Víš, že mě máš ráda.
Nemám ráda ani sebe samu.
Páni.
To teda čumím.
Pokaždé.
Rychle, vyčistěte krev a otřete meč.
Schovejte tělo.
Korunu.
Jsi… ta dobrá Bean, že jo?
Teď ne, Elfo. Mazej odsud.
Počkej…
Děkuju.
Drahoušku. Přišli jsme, jakmile jsi zavolala.
Jo, byl to fofr.
Gratulace budou následovat.
Přemohlas to problémové dítě
a podívejme se na tebe… Jsi skvostná.
Děkuju.
Málem jsi mě rozbrečela.
Můžeš dát tu ruku dolů, Bean. Nejsi socha, proboha.
Jak ses měla, mami?
Můžu ti namíchat drink? Co piješ za jed?
Špatná volba slov.
Co se to sakra děje?
Kde se couráš?
Jen jsem bral kufry, drahá.
Ale, ale.
Ta, která mi unikla.
Rád tě zas vidím, Tiabeanie.
Nazdar, Satane.
Nechal sis narůst rohy? Sluší ti.
Narovnat, zlato.
Oba.
Ale? Neobejmete se?
Obávám se, že s tvou matkou věčnost nevydržím.
Víš, že nemám ráda šeptání.
Co to krucinál máš s tou korunou?
Ty šrouby byly hodně drahé.
Jsi nesprávná Bean.
- Tys ji zabila? - No a?
Zvládnu to s tímhle.
Překlad titulků: Vixo