ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ДРІМЛЕНД ДАЛІ УСМІХАТИСЯ ЗАБОРОНЕНО
Ваша величносте.
Звідки всі ці ідіоти?
Це черга на аудієнцію до королеви Бін.
Треба ж, який збіг.
Ми теж прийшли до королеви Бін.
Тоді доведеться вам ставати в кінець черги.
У нас у лісі черг немає.
Так, це й відрізняє нас від тварин… уміння чекати.
-Скільки людей сьогодні в черзі? -На око, десь тисяча.
Мене от-от виверне від твого сумління.
Гаразд, давайте вирішимо ще трохи проблем.
Треба ворушитися, уже полудень.
-Що в нас на обід? -Не знаю. Запіканка?
Я б оце з'їв яєчний салат.
А я — одну макаронину завдовжки три метри.
Ми вже втратили стільки часу на ваші пригоди. Можна зайнятися
проблемами королівства, не відволікаючись на дурниці?
Одді, є питання.
Ти коли злишся, то закочуєш усі три ока?
Не грайся з очними яблуками Одвала.
-У них є імена. -Ні, немає.
Ні, є. Моргало, Кліпало й Крадій душ.
Викрадач душ…
Ельфо, Люцику, годі бісити Одвала.
Це надто легко.
Давайте наступного скиглія.
Ми вже тут.
Ваша величносте, це я, король Право.
У нас, маленьких ельфів, криза в Алеї Ельфів.
Живеться там, скажімо так, тіснувато, а ми ж малі.
Тому якщо я кажу, що там тіснувато… Там так тісно, що очі вилазять.
-І? -У нас є невелике прохання.
Кажіть.
Нам потрібен ваш замок.
-Що? -Що?
Що… Що?
Ельфо, Люцику, конференц-зал, хутко.
Думаєте, вони знають, що цей замок був їхнім?
Яка різниця? Тиранія — це прикольно, дурненька.
Бін, це твій шанс вчинити правильно.
Тебе назавжди запам'ятають як королеву, що віддала Дрімленд.
Моя відповідь… ні.
Ви щойно зробили велику помилку.
Чекайте в гості Шоко й Кулако.
Ходімо звідси!
Запіканка готова.
Патлата, прибери цей жах.
Ви про запіканку чи про дипломатичну ситуацію?
РОЗДІЛ XXXVIII ШПИГУН ПРОТИ ШПИГУНА ПРОТИ ШПИГУНА
Дякуємо, що чекаєте!
Ми високо цінуємо вашу тупість!
Дякуємо, що чекаєте!
Ми високо цінуємо вашу тупість!
От біда. Починається.
Чого тобі, Сам Буко?
-Деніз мене кинула й забрала усі кухлі. -І чого ж це?
Сказала, що ви зі мною фліртували.
-Що? -Так і сказала.
Я ніколи з тобою не фліртувала.
Ви й зараз фліртуєте.
Як же ти мене дратуєш.
Так сказала Деніз, переступаючи поріг.
-Іди собі. -Так сказала Деніз.
-Що? -Що вона бі.
-Здоров, Сам Буко. Як там Деніз? -Я не знаю.
-А як Уна? -Туше.
Біні, сонечко, я вдома.
Тату, я весь ранок просиділа на троні, вже нацарювалася.
Можеш узяти післяобідню зміну?
Нащо я тобі здався? Ти чудово працюєш.
Слухай, хочу де з ким тебе познайомити. А куди він подівся?
Симпатичне ведмежатко.
Що мені з ним робити? Рубати, фарширувати чи одружитися?
Нічого такого.
Це твій напівведмідь-напівбрат. Бачиш, які ми з ним схожі?
Так, схоже, бачу.
Гаразд, Ведмежий хлопчику. Вітаю в нашій сім'ї.
Ти маєш знати про мене дві речі. Перша: я реально прикольна.
Друга: але зараз я зайнята, треба тебе відпустити. Третя: не люблю титулів.
Можеш називати мене королевою Бін, старшою сестрою Бін
або сестринською величністю. Питання?
Ти що, якась гігантська білка?
Забери його, тату, доки я його не зненавиділа.
Наступний!
Що це ти таке робиш?
Це називається ліжком.
Я тебе вкриваю.
Розумієш, тут, серед людей, ми впадаємо в сплячку щоночі.
Це тупо.
-Я сумую за мамою. -Я теж.
Але це наш шанс зблизитися, а також мій шанс бути кращим татом.
-Нарешті. -Цить, Дереку!
Я тут стараюся бути кращим татом.
Гей, ти де виріс, у печері?
-Явно ні. -Це моє ліжко.
Ти не мав би бути побитим міллю килимком на підлозі задрипаного салону?
А ти не мав би жерти мух у тераріумі?
Закрийте вже роти. Я тут заснути намагаюся.
Я не буду слухати якусь пташку.
Не говори так із моєю дівчиною-тваринкою.
-Закрий рота! -Сам закрий!
Позакривайте роти обоє.
До речі, мене звати Дерек.
Не зараз. Учися зчитувати настрій слухачів, дитино.
Так, усі геть.
Нарешті я сама.
Тепер можна виспатися.
Бін!
Відчини негайно ці кляті дрімлендські двері!
Іду!
Швидше! Не змушуй мене смикати дверну ручку.
Привіт, Бін.
-Ти знаєш, що нам треба. -Ти знаєш, що нам треба.
Мова не про твоє вміння модно вдягатися.
Геть із мого замку, ви всі!
Це наш замок, і ти це знаєш! Сама йди геть.
-Блазньо. -О так!
Це наш океан. Геть звідси!
-Гей! -Гей!
-Обережно. -Так.
-Моро? -Бін, прокинься.
Цього разу ви прокинулися з першого ж відра.
Відра вирішують не все, Банті.
Що?
Вибачте. Даруйте. Дозвольте. Перепрошую. Пропустіть. І вам добридень.
Вибачте, що наступила.
Консультаційна нарада, негайно.
Добре, а де зустрінемося?
У твоїй сорочці, як того разу?
Можна й за троном.
Мені наснилося, що всі, хто на мене полюють, на мене полюють.
Вони всі були в замку, а ельфи викинули мене звідси.
-Ельфо… -А я в чому винен?
Схоже на типовий стресовий сон у поєднанні з параноїдальною маячнею
тирана, що здурів через владу.
Молодець, йолопе.
-Найстрашнішими там були ельфи. -Трикляті ельфи.
Слухай, я знаю, ти й досі злишся
через гарненькі ельфійські скелетики, які ми знайшли під замком.
Ти не міг би непомітно дізнатися, що ельфи знають про предків у Дрімленді?
Бути твоїм шпигуном?
Зрадити власний народ заради королівства людей,
які вороже ставляться і до ельфів, і до огрів?
-Мені дадуть таємний позивний? -Так.
Добре.
Я вмираю з голоду. Де тут тримають сміття?
Там, де ти, напевно. Ха!
Молодець, Дереку. Твоя перша спроба пожартувати.
Може, я просто з'їм твою дівчину.
Хочу на це подивитися.
Спізнився.
Але він не ковтнув.
Ну ж бо, Дереку. Покажи всім, як я вчила тебе бути справжнім мачо.
Готуйся до нескоординованого побиття.
НАРАДА ЕЛЬФІВ ПРИХОДЬТЕ ВСІ, КРІМ БЗДО
То що там, Право?
Та повернув нам замок чи загинув у спробах?
Наступний, хто поставить тупе питання, відчує на собі гнів мого скіпетра.
Ти про ту кульку на паличці?
Скажу вам, як є.
Ми пробували просити ввічливо.
Тоді пішли геть, як розлючені малюки.
Але королева Тіабіні все одно нам відмовила.
Пора діяти.
Діяти? Але ми ельфи.
Що ти маєш на увазі, Покидо?
Захопимо його силою. Хоча може полягти багато наших.
У мене питання.
Нащо нам здався той замок?
Ти, з низьким голосом. Не знаю твого імені.
Кличте мене Вусо.
Розумієш, Вусо, справа не лише в замку.
Справа в тому, що під замком.
-Ти про підвал? -Ні.
-Ти про підземну парковку? -Ні.
Ти про…
Це те саме…
Та його охороняють найбільш страхітливі істоти,
які колись повзали по печерах… Троґи!
Зробіть вдих.
Але ми не мусимо убивати всіх, так?
Бін у глибині душі добра людина.
-На відміну від зрадника Ельфо! -Що?
Він завжди щось винюхує, пхає носа, куди не просять.
І постійно торочить про свою дупцю.
Може, в нього була дитяча травма.
А ти що, якийсь любитель Ельфо?
Гірше! Ти і є Ельфо!
Прошу, не вбивай мене. Ти мене вб'єш?
У мене ідея.
Ельфо, будеш нашим шпигуном.
Спустишся у Троґтаун, одягнувшись страхітливим троґом,
і дізнаєшся, що їм відомо.
А який бюджет на мій костюм?
Нульовий. А тепер марш!
Добре. Але скупий двічі платить.
За таку ціну навіть перуку пристойну не купиш, тому як хочете.
Абсурд якийсь…
Геть з дороги, клопи. Я лягаю.
Хто там?
Що смішного?
-Геть із мого замку! -Це не твій замок, люба.
Мама.
«Як зберігати спокій, читаючи в ліжку.
Розділ перший. Спочатку визнайте, що у вас є проблема».
Тату?
Тату, мені знову сняться кошмари.
Бін, не варто переживати.
Ти, певно, з'їла несвіжих молюсків.
Я навіть свіжих не їла.
У мене трохи залишилося, якщо хочеш.
Ні?
То ці сни, вони повторюються?
-Одне й те саме, знову і знову? -Ні.
Тоді нема чого хвилюватися.
Якщо сни повторюються, тоді в тебе проблеми.
Бо це означає, що у тебе в довбешці — невирішені проблеми.
Повертайся у ліжко.
-Я не можу. -Ні?
Тоді в мене є те, що треба.
Чай «На добраніч», вирубає на раз.
Моя власна особлива суміш.
Я делікатно товчу вісім рідкісних спецій із чайним листям.
Тоді змушую Віпа й Вепа спати на них вісім тижнів.
Помітно.
Я б додав меду,
але відколи з'явився Ведмежий хлопчик, мед — дефіцит.
Як же я хочу швидко заснути.
А можна пити чай залпом?
Гаряче!
Цей сон таки повторюється.
Що зробити, щоб це припинилося, вбити тебе?
Треба знищити той ліфт.
ДИБА ПРАВДИ
Фу, гидота.
Маленький.
Я сумую за часом: «Привіт, я Ельфо».
Тоді жилося простіше.
Що за…
Ідеш сьогодні на місячну рейв-вечірку?
Так, але спершу треба скинути шкіру.
Це найгидотніша гидота з усіх.
Так, ти зможеш. Ну ж бо. Гаразд.
Вважай, що це шар мармеладу.
А смердить не мармеладом.
Гаразд, одягнув.
Пішли.
Непогано.
Я це не ненавиджу.
Поглянь, яка дупця.
Привітик!
Ці несвіжі молюски непогані.
Народ, треба знищити ліфт у пекло.
Той, яким мені відрубало голову? Так!
Пішов він у шахту, куди не світить сонце!
Золоті слова, авторське право — демон Люцик.
Агов! Мені вона ще потрібна!
Я поверну, чуваче.
А ти чого вишкірився?
Просто буде довше.
Готуйся отримати сокиркою, мамо.
Так, ми втекли з пекла.
Гензель і Ґретель?
О ні! Це знову той повторний кошмар.
Треба тікати звідси.
Хутко. Натисни на кнопку для зачинення дверей.
Ти ж знаєш, що та кнопка не працює.
Треба гарячково натискати ще і ще.
-От бачиш? -Вони й так би зачинилися.
Так! Ми втекли від тієї маніячки.
Ні, не втекли!
Вітаємо, Бобо.
Вітаємо, Лобо.
Вітаємо, Флобо.
Вітаємо, Ґобо.
Ану стій!
Я забув, як тебе звати.
А ім'я Склобо зайняте?
-Ні. -Я Склобо.
Вітаємо, Склобо.
Низькошановні,
давайте схилимо голови в пам'ять про тих галантних троґів,
які пожертвували життям під час нашої священної секретної церемонії.
Сидіть і крутіться!
Привітик.
Боже мій. Тріксі!
Ти знаєш моє ім'я, але я не знаю твого.
А, так, я хотів сказати. Сплобо?
Що ж, Сплобо, ти не схожий на інших хлопців.
У тебе є характер.
А ще твій капелюх нагадує мені про одного хлопця, з яким я спала.
-Ельфо? -Ні, Начальнико.
Що? Тріксі!
Я думав, між нами щось особливе.
Незваний гість!
Хапайте його чи її…
Господи, це ж Ельфо!
Мій найменш улюблений визволитель.
Могутній Ельфо. Ти мерзотний стукач.
Що нам із тобою робити?
-Давайте його вб'ємо. -Але він визволитель.
Так, але історично ми завжди вбиваємо визволителів.
-Як ми його вб'ємо? -Скинемо йому на голову велику каменюку.
Скинемо на все його тіло кілька менших каменюк.
Ні, прив'яжемо його до величезної каменюки й скинемо в яму.
Отже, домовилися. Це буде якось пов'язане з каменюками.
Годі казати «каменюки».
Давайте не вбивати Ельфо.
Хай краще він буде нашим шпигуном за людьми.
Я не можу бути вашим шпигуном.
Спершу Бін послала мене шпигувати за ельфами,
тоді ельфи послали мене шпигувати за вами.
Потрійний агент — це для мене занадто.
Досить молоти дурниці.
Давайте розплющимо його!
Гаразд, добре. Я це зроблю. Але попереджаю: я щоразу попадаюся.
Дурний черевик!
Мій помпон на шапці! Ти здуріла?
Ельфо, не лякай мене так. Ти взнав, що задумали ельфи?
Вони щось планують. Можливо, напад.
Точно не знаю, бо я весь час попадався.
Але до цього причетні троґи, які теж мене викрили, випадково.
Троґи? А ця дрібнота що задумала?
У них пунктик на каменюках. Це я тобі точно кажу.
Дякую, Ельфо. Пора спати.
Подумай ще.
Безпека.
Мозок!
Мозок. Точно!
Треба користуватися мозком.
Дякую, психотичні сни.
Люцику, Патлата, слухайте уважно.
Я знаю, що нам робити. Чим це смердить?
Люциком і його відром молюсків кімнатної температури.
Треба захистити замок.
Патлата, ви з Люциком перекрийте тунелі.
-Як? -Придумайте щось.
Ми змогли! А куди ще можна напхати сміття?
-У кімнату Ельфо? -Хід твоїх думок мені до вподоби.
Нам треба щось більше й міцніше.
І так зійде.
Ельфо, сміливіше. Спустися, скажи, що більше не будеш їхнім шпигуном.
Ти не відступиш. Ти гарнюній і чудесний.
Поганий смак щодо жінок, але так у всіх славетних.
А ще ти огр, матір твою!
Ти нічого не боїшся.
Це останній. Ходімо нап'ємося.
У мене є рідини для прибирання, від яких сліпнуть.
Це заспокоїть молюсків, що марудяться в моїх кишках.
Знаєш що, Мері? Ти надто класна для цієї діри.
Ти перший, хто назвав мене моїм справжнім іменем.
Я видам тобі свій найганебніший секрет.
-Я хороший. -Я знаю.
А мій найганебніший секрет — що я погано мию підлогу.
Я знаю.
Знаєш, інколи я годинами тягаю швабру по тому ж місцю,
а ніхто й не помічає.
Клойде? Бекі?
-Саме так, Люцику. -Ти повертаєшся в пекло.
І поквапся. Шусть у пляшку.
Мушу попередити: я зараз блюватиму молюсками.
Молюсками?
Дякую. Мені значно полегшало.
Тіло, сюди.
Ну і ну.
Ти справді стала не на той бік, Патлата.
Я Мері.
Нам вдалося, Люцику.
Господи. Як же я класно очистився. Дякую.
Королева Бін перекриває всі ходи,
це як вставити сто пробок у шматок швейцарського сиру.
Вона нас розкусила.
Ельфо нас зрадив.
Я знав, що він западе на ту здорову кобилу, королеву.
У нас нема вибору.
Ми повинні напасти, негайно!
Так, маленькі ножики.
Може, люди більші, сильніші й розумніші за нас,
зате ми вміємо бігати попід столами.
Це буде раптовий напад.
Підемо під замком і здивуємо їх.
Але не як під час святкової вечірки.
Виходимо, як тільки проб'є північ.
-У тунель! -Так!
Ельфо, коли ж ти вже навчишся?
Не лізь у справи інших людей.
Облиште. Ви ж брати, чуєте?
Пам'ятайте: кров — не вода.
Ого. Чекайте, це не просто такий вираз. Вона справді не схожа на воду.
Так, хлопці. Хлопці!
Ви, розбещені негідники, маєте погоджуватися хоча б у чомусь.
Треба ж. Я завжди хотів це зробити, але бракувало сили в руках.
Якщо діяти разом, можна завдавати людям сильнішого болю, ніж поодинці.
Хто це такий дурний, що зайшов на Гнійне перехрестя?
З дороги, жахіття миршаві!
Гей, ми такого ж зросту, як і ви.
Тому розвертайтеся і марш звідси своїми крихітними стежками.
Це безглуздя.
Якщо якось їх відволікти, можна прослизнути в ті двері.
Відволіко, вперед у центр.
Ні! Не йдіть туди.
Хіба що хочете побачити старі банки для консервації.
Кого цікавлять старі банки? Тільки бабусь, правильно ж?
-Так. -Він правду каже.
Троґам віри нема.
Якщо вони не хочуть, щоб ми туди йшли, саме туди й треба йти.
Нарешті я його знайшов.
Ні, це заборонено!
Нарешті. Я все своє доросле життя,
крім того часу в секті, шукав це!
Не пий це.
Це священний клей.
-Священний клей! -Священний клей!
Я знаю, що це, психи.
Це те саме.
Ні, дурню.
Це не те, що ти хочеш, а те, що ти заслужив!
На смак — як усі цукерки світу,
з жахливим металевим присмаком.
Але я чекав чогось міцнішого.
Що?
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова