ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Біні!
Ти жива!
-Ура! -Скажена дівко!
Бін у будівлі!
Бін, щоразу, як я знаходжу тебе живою, це такий приємний сюрприз.
А мене ти ніколи не обіймала за те, що я живий.
Ненавиджу цю сім'ю.
То що з тобою сталося?
Як ти змогла потрапити на берег до нас?
Мене підвезла морська черепаха. Ось що сталося.
Ті черепахи повільні.
Яке це має значення?
Тепер нас хвилюють морські черепахи?
Радійте, що я жива.
-Бо я жива. -Та Господи.
Добре. Я зроблю вигляд, що повірив твоїй відповіді і не питатиму
про те таємниче нове намисто, яке ти явно ховаєш.
Усім увага, королева Бін повстала з мертвих
і наказує вам тратити гроші в пабі Люцика.
Насправді ні, але байдуже.
Для всього задрипаного бидла недоїдки суші за півціни.
Це ж для мене.
Налітайте. Пийте до дна, мерзотники.
О ні, знову ці.
Я завжди непохитно вірив у принцип «стояти на своєму». Дотепер.
Так, дівки, крила в руки й валимо звідси.
РОЗДІЛ XXXVII НЕСТЕРПНА ЛЕГКІСТЬ БІН
Дивіться, скрізь кохання.
У всіх хтось є, тільки в мене немає.
А я ж король.
Король самотності.
І герцог хтивості.
Уна хоча б знає, що таке розбите серце.
Я повернувся 20 хвилин тому, а вже самотній, як ведмідь у барлозі.
Ведмідь…
Ведмедиця Урсула.
Бін, ти чого?
Я тут намагаюся впасти в депресію.
Я прийшла першою, тату.
Доцю…
Гаразд, що таке?
Ти кажеш «доцю» лише тоді, коли стратив якогось мого друга.
Слухай, з Коркі тоді незручно вийшло.
Мені просто цікаво…
-Ти щаслива? -Що?
Так, у мене ж є власне королівство.
Чудові друзі.
От тільки Коркі вже нема.
У мене є ця крутезна корона…
Хвилинку, ти не відповіла на моє питання.
Ти щаслива?
Так… Ні.
І взагалі, що таке «щаслива»?
Боже мій, ти закохалася.
Чорт. Пробач.
Не знаю, чим я думав…
Може, й так.
-Правда? -Правда.
Річ ось у чому: я не знаю, що відбувається.
Так, мені це знайомо.
А коли нарешті розберешся, уже пізно.
Саме цього я й боюся.
Спершу музика укулеле в місячному сяйві,
а тоді все зникає.
Зі мною щось не так?
Чому мені з голови не йде та дурна, ідеальна русалка?
Русалка?
Якщо ти щось маєш проти, я з тобою поб'юся.
Знаєш, моїм першим коханням теж була русалка.
-Чесно? -Яблучко від яблуньки.
Кажу тобі, така була красуня.
Але нічого не вийшло.
Бо ми були зовсім різні.
Вона була білявкою, я — рудим.
А культура русалок… Значно мокріша за нашу.
-Вона розбила тобі серце? -Гірше.
Ми розбили серця одне одному.
Так, це й лякає.
У мене вічно так.
Я завжди надто боявся спробувати.
Пам'ятаєш Урсулу?
Ведмедицю Урсулу?
Так, я пам'ятаю Урсулу.
Вважала мене гігантською білкою.
Я за нею шаленів,
але завжди казав собі, що це все не на часі.
Тільки тепер я розумію, що кохання — завжди невчасне.
-Кохання завжди ризиковане. -І незрозуміле.
-І психоване. -І страшне.
І солодке.
І несподіване, як хук справа.
Прийду пізніше.
Тату, якщо ти вважаєш, що Урсула — твоя доля, мусиш спробувати.
Думаєш?
Не давай страху стати на заваді твоєму щастю.
Іди вже й знайди ту деструктивну ведмедицю-жінку.
-А я нагляну за троном. -Чесно?
Дякую, Біні.
Ти даєш хороші поради.
Знаєш, чого б я хотів?
Щоб ти хоч іноді їх слухала.
Я буду думати про це…
щоночі…
до кінця життя.
Пажу, сядь на трон.
Я могла б тебе скинути.
Сорсеріо, звари мені чарівне зілля, щоб приваблювати ведмедів!
Ви прийшли куди треба.
У вас такий вибір.
Скисле масло, ферментована лососева олія
або підігрітий сік зі сміття.
Давай усе.
От біда.
Починайте намазувати.
Королю Зоґу, ви не записалися, що їдете.
Куди це ви?
Не йдіть за мною. У мене таємна місія.
«Таємна місія»? Що це означає?
Означає, що ми таємно підемо за ним.
Ні, не означає!
Зовсім сам.
Лише я і звуки лісу.
Хто там?
Що воно, в біса, за пташка така?
Пухляк і гаїчка.
Так, а тепер слухайте.
Я наказую вам триматися від мене подалі.
Дивіться, в якому напрямку я йду, а самі прямуйте в протилежному. Далеко!
Протилежний означає той самий.
Пішли!
Йолопи.
Ми вас і досі чуємо.
То перестаньте слухати, чорт вас забирай!
-Так, сер. -Не кажи: «Так, сер».
-Ні, сер. -Нічого не кажи!
Мовчу, сер.
Настав час справжнього полювання.
На кохання.
-Кохання? -Ти! Облиш уже.
Сам облиш.
-Та стули вже пельку! -Сам стули пельку!
Я тебе вб'ю.
Спершу доведеться мене знайти.
Ви підстрелили Мерца.
Саме так, жирний.
Ти знаєш дорогу.
Так, дорогу до шведського столу.
Це був жарт, бо він товстун.
Так, а в тебе просто широка кістка.
Це той лось, що краде корони й завжди з мене глузує.
Ні!
Нащо тобі дві корони?
Думаєш, ти кращий за мене?
Це маленьке ведмежатко.
Хіба ти не миле… От зараза!
Я… Не змушуй мене підніматися туди.
Прямо в тім'ячко.
Я вб'ю того ведмедя.
Гаразд, зараз ти на висоті, але клянуся, я прийду ще раз із ходулями.
Певно, я поруч із ведмежими барлогами,
чи хоча б місцем, де вони кидають нікудишніх ведмежат.
Кап
Як мені забути тебе, коли ти не поруч, щоб відшити мене?
Гей!
Бін. Ти як?
Ти не пиячиш.
Я приніс тобі пива.
Ой. Вибач. Я щойно його допив.
Привіт, хлопці, сідайте.
Бін, що сталося?
Схоже, тобі не завадить порада двох нетямущих друзів, які хочуть як краще.
Я знаю, в чому справа.
Ти сама не своя, відколи дізналася,
що твій народ — жорстокі, кровожерливі дикуни.
Але знаєш, як я кажу?
Махни рукою.
Ти ідеальна, ти вродлива, і життя прекрасне.
Ти що, п'яний?
Трохи, так, але річ не в цьому.
Послухай мене. Гей! Нахилися.
Поглянь на мене.
Послухай мене.
Усе нормально.
Боже, в тебе щоки, як гума.
Гума-ма, гума-ма…
Довгий був день.
Ходімо додому, будемо дивитися в стелю.
Це так далеко і весь час під гору.
У мене мозолі на наростах.
Ельфо, понесеш мене?
Знаю короткий шлях.
Ці кістки…
туші тварин, кошики для пікніку…
Я впізнаю цей запах де завгодно.
Урсуло, кохана, це я, Зоґ!
Не лякайся.
Я тепер не такий волохатий, мене постриг Великий Джо.
Не зважай.
Я сумував за тобою.
Знаєш, мене там мало не порвали на клапті.
Тебе ще порвуть.
Що це за п'янкий сморід?
Він вабить не лише мух.
Гаразд, розумнику, в який бік до замку?
Точно в лівий тунель.
Точно в правий тунель.
Добре, а я піду сюди.
Темрява!
Що за…
Тут так спокійно.
Скелети!
Справжня, першого видання, майже новісінька лісова селкі?
Вона ідеально підійде для мого фрік-шоу.
Я ж казав, що Зоґ має збочену пристрасть до наземних видів тварин.
Тепер ви мене відпустите?
Оце вже ні.
Хто ж нам покаже, де живуть усі борсуки-нелегали?
А антилопа-расистка точно приманить усіх рагулів.
Так, тому я сюди й прийшов.
Я не можу жити без тебе.
Мене до тебе тягне.
Знаєш, що таке магніти?
-Ні. -Ми маємо бути разом.
Розумієш, як борщ із салом.
-Ні. -Ключ і замок?
-Ні. -Взуття й шкарпетки?
-Ні. -Голка й нитка?
-Ні. -Вафлі й ще вафлі?
Точно ні.
Зоґу, я більшість життя живу як ведмедиця, мені не дуже потрібні метафори.
Що воно за метафори?
Люди вживають їх,
бо бояться казати напряму.
От я вже нічого не боюся.
Урсуло, я кохаю тебе понад усе в житті,
крім моєї дитини. Дітей.
А таке знаєш? Чоловік і жінка?
Я кохаю тебе, Зоґу.
І я рада, що ми говоримо про це, бо…
О, це ж той негідник-ведмедик.
Він шпурляв соснові шишки мені в голову.
Поглянь на нього, починаючи згори.
Кошлате руде волосся, ніс картоплиною, психотичні нахили.
Ідемо нижче. Товсте пузо, міцні стегна.
Викапаний я, тільки в мене менше хутра.
Аж не віриться, що тут була велика битва.
Власне, більше схоже на різанину, а не на битву.
Цього вдарили мечем у спину.
А цього — в груди.
А цьому в череп встромили 12 виделок!
Спокійно, друзяко.
Це ельфійські кістки.
Справжні ельфи зараз у пеклі, на шашликах.
Ми робимо з ельфів шашлики.
Вали в пекло, Ельфо.
Так, знаєш що, Бін?
Я думав, що мене це не зачіпає, але вже й не знаю.
Я вже не знаю.
Це схоже на ельфоцид.
Тут повно й людських скелетів.
Ні, то не людські скелети,
то ельфійські скелети, що стоять на плечах інших ельфійських скелетів.
Пробач, що ми забрали ваш замок,
але ми перемогли, і схоже, бій був чесним.
Але я надто старий для ще однієї дитини.
Бін мене мало не вбила минулого тижня!
Але Джаспер такий милий.
Він захоче з тобою гратися.
Доки не стане важити 270 кілограмів.
Тоді ми щось придумаємо.
Річ не в цьому.
Звідки мені знати, що він мій?
Гаразд, він мій.
Я не буду поводитися, як козел.
Але що мені тепер робити?
Іди привітайся.
Нема нічого сексуальнішого за хорошого тата.
Так, я це вже чув.
Джаспере!
Привіт, Джаспере.
Я король…
Гад ти…
Ого, яка в тебе сильна рука!
Але, може, не шпурляй у свого старого стільки паличок і камінців.
Я твій тато, Джаспере.
У тебе класно виходить.
Давай, він не кусатиметься, якщо підійти спереду.
Якщо почне гарчати, швидко задкуй.
Не торкайся його риби, якщо хочеш зберегти пальці.
Знаєш…
Ти не зловиш форель, якщо вона бачить твою тінь.
Добре, дитино номер три.
Цього я виховаю правильно.
От біда.
Це ще один Дерек.
Гей, лоскітно.
Просте життя.
Я надто довго жив як велике цабе, що не складе собі ціни.
А тут мені навіть штани непотрібні.
Тут у мене є все, що хочу.
А як же твій замок?
Біні там впорається без мене.
Та гігантська білка?
Але якщо залишишся тут, твої близькі не сумуватимуть?
Віп і Веп? Переживуть.
Я міг би жити тут вічно.
Зачини вікно, добре?
Джаспере, синку, якщо не спиться, іди щось убий.
Ведмежий хлопчику, ангели несуть тебе в рай?
У ведмедів узагалі є рай?
Джаспере!
Пізня вечірка у кролів.
Напівлюдина й напівведмідь.
Таке біорозмаїття приваблює лохів.
Хто дає ножа ведмежаті?
Сучасні батьки зовсім розпустилися.
-Джаспере! -Ведмежий хлопчику!
-Де ти? -Це я, тато.
Іди до мами.
Якщо повернешся, обіцяю на тебе не кричати.
Зараз не рахується.
Я дозволю не лягати спати у сплячку.
То була хороша сітка за 39 центів.
Ну все.
Ведмежий хлопчику, іди на запах цієї смачної сигари.
Що за…
Лишенько!
Бідний Джаспер, він украй легкозаймистий.
-Урсуло! -Головне, знайди Джаспера.
Ведмежий хлопчику!
Джаспере, ні!
Не переходь по дереву, що палає!
Що я тобі сказав?
Джаспере, лізь.
Урсуло, давай руку.
Я тебе тримаю.
Зоґу!
Урсуло! Ні!
Ми що, прокляті?
Не переживай про сімейне прокляття, Джаспере.
Я не плачу, синку.
Це все через дим. Розумієш?
Твоя мама…
була особливою жінкою…
Ведмедицею… Жінкою-ведмедицею.
Що ж мені тепер із тобою робити?
Я навчив тебе того, що вмів, що ще мені робити?
Твоє місце — тут, у лісі.
Замок тобі не сподобається, там ні дерев, ні рибалки,
а мед — у банці, а не у вулику.
Тобі треба бути ведмедем.
Ти йди туди, а я піду сюди.
Тату, а куди ти йдеш?
Боже.
Іди сюди, Джаспере.
Ти весь цей час умів говорити?
Чому ж нічого не казав?
Бо ти не давав вставити ні слова.
Твій сміх мене теж дратує.
Це точно мій синок.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова