ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Тату! Він під водою!
Хто-небудь, допоможіть!
Я бачу тебе нагорі.
Це ти, Тербіше?
Давайте я.
Прощавай, Тербіше, боягуз ти!
Я врятую вас, ваша величносте.
Ваша величносте.
Бін, ти жива?
Поворуши ногою, якщо так.
Мене клює якась пташка.
Я лупаю цю скалу.
Десять років у Карамельній шахті нарешті стали в пригоді.
Що?
-Люцику, допоможи мені. -Підійде.
Застрягла.
Найближчим часом вона не вилізе.
Хвилинку. Чому я падаю? У мене ж є крила.
Відпустіть, кабани! Ви надто важкі.
Ні! Або виживемо ми всі, або ніхто.
-Така угода. -Угода не така.
-Ми ж домовлялися. -Не домовлялися.
Я точно пам'ятаю.
Я потай підписав шлюбний контракт.
І що там? Що ми розбіжимося?
Не знаю. Я не вмію читати.
Люцику…
-Цить, Ельфо. -Цить, Ельфо.
Обережно, хлопці.
Саме тут зник мій тато.
Не бійтеся. Ми далеко від крабової зони.
Моє бажання щойно здійснилося.
Яке твоє бажання, Бін?
Дуже смішно, хлопці. Досить гратися.
РОЗДІЛ XXXVI ЧОГО ЧЕКАТИ, КОЛИ ЧЕКАЄШ НА ПАРАЗИТІВ
Де це я?
Сподіваюся, там, де є рушники.
Точно як той іграшковий замок, який тато наказав слугам збудувати
й населити їхніми дітьми, щоб я вчилася командувати людьми.
Так. Тату.
Люцику.
Ельфо!
О ні!
Що вони з тобою зробили, мій бідний, милий, відважний, прекрасний Ельфо?
Продовжуй.
Але тихенько.
От же… Що я тобі щойно сказав?
Ельфо, що, в біса, сталося?
Боже, ти геть не вмієш виконувати інструкції!
Я ховаюся від ворога.
Он вільний п'єдестал.
Стань на нього й прикинься пам'ятником.
Навіть не подумаю.
І в тебе безглуздий вигляд. Пішли.
І викинь ту форму для їжі.
Ти була приязніша, коли вважала мене мертвим.
То що сталося? Що затягло тебе під воду?
Не пам'ятаю.
Я зомлів. Бо був таким відважним.
Добре, ходімо знайдемо Зоґа з Люциком, бо тут потрібен ще хтось.
Тату. Люцику. Тату.
-Люцику. -Люцику.
-Люцику! -Люцику!
Люцику!
-Люцику! -Не хвилюйся, Люцику.
У тебе й досі є найкраща твоя риса… здоровецький шнобель.
Треба б дати тобі за це по дупі.
-Ти не бачила Люцика? -Ти і є Люцик.
Ні, моє тіло, ідіотко.
Нижня частина виконує те погане, що придумує верхня.
А, ось ти де.
Удар. Перехресний.
-Удар! Хук! -Промазав.
Перехресний!
Влупи його у виноградини.
Вони не настільки малі.
Тоді у сливи.
Отак краще. Дякую.
Мої виноградини.
Ну все, досить.
Я надто довго не втручалася.
Я було на мить за вами засумувала, а тепер уже попустило.
То що вас ухопило, хлопці?
Такі огидні морські слимаки з гострими, як кігті, зубами,
гострими, як пазури, кігтями й гострими, як зуби, пазурами.
Я насилу втік від смерті.
А мій тато? Куди вони його потягли?
Ми якось розділилися, коли я втік, не озираючись.
Треба його знайти.
Серйозно? А що Зоґ зробив для мене?
Він і досі думає, що я кіт.
Вибачай, але я демонічний адепт хаосу й руйнації,
який любить, щоб йому чухали живіт.
Ти наче любиш, щоб тобі чухали живіт.
-Так чи ні? -Так.
Добре, один разочок.
-Не змушуй мене шкодувати. -Як приємно.
Так, занадто. Ти перейшов межу.
-Бін, я твій боржник. -Згода.
Пішли шукати мого тата.
Боже… Тут усе таке гарненьке й липке.
Думаю, ми в замку ельфів.
Нащо будувати замок на дні моря?
Так, ми навіть ванни приймати не любимо.
Агов, бовдури, він не завжди був під водою.
Він був поєднаний із замком Дрімленду.
О ні. Тату! Вони його вбивають.
Добре. Ми запізнилися.
Може, давайте рятуватися самим?
Інка-бінка, тінка-бінка. Прокляття.
Тату, ні!
Назад, слимаки, інакше розтопчу вас на кашу.
Бін, ти що це робиш?
Вони не хочуть тебе вбити?
-Ти ж кричав. -Звісно, кричав. Від радості!
Дивися! Ці жахливі потвори сидять на величезних скарбах із коштовностей
і золота!
Уявляєш? Ми багаті!
Як розуміти: «Ми багаті»?
Хіба це не їхні скарби?
Вона хоче сказати, що головне — наше душевне багатство.
Не знала, що ти такий жадібний.
Чого регочеш?
Ці рубіни лоскочуть мої соски.
Можна вже йти? Ця дивно на мене дивиться.
Привіт.
Вітаємо вдома у морських троґів.
Я — король Крапо.
Так, чудово.
А де ви взяли все це золото, скарби, коштовності й награбоване добро?
Про яке золото й гроші ви говорите?
Усі ці блискучі речі ми знаходимо на затонулих кораблях.
Це дари води.
-Дякуємо, вода! -Дякуємо, вода!
-А цей замок? -Це наш дім.
Ми в'їхали сюди дуже давно.
Нуль відсотків першого внеску.
А нащо ви привели сюди нас?
Ми думали, що він — смачний морж, якого можна з'їсти.
А тоді зрозуміли, що його лице — те саме, що на золотих монетах.
Ви тут знаменитість.
-Чоловік із монет. -Чоловік із монет.
Жирний, негарний чоловік із монет!
Тому запрошуємо вас як почесного гостя на особливий обід сьогодні вдень.
Це дуже мило з вашого боку, але ми не можемо, у нас багато…
Вільного часу.
Звісно, ми залишимося.
Було б нечемно, якби ми не скористалися їхньою легковірністю.
-Легковірністю? -Легковірністю?
Пробачте. Мій тато не хотів вас образити.
Та нічого.
У нас нема думок. Переважно самий слиз.
Так.
Послухайте, Крапо, оскільки ми дружимо,
може, покажете свій замок?
Ваші сховища, місце, де ви тримаєте тачки?
Добре, але дивіться під ноги.
У нас жахлива проблема зі смарагдами.
Бін, Ельфо, ви знаєте, що робити.
І що, ти будеш сліпо виконувати накази мого тата?
Бін, я знаю про моральні наслідки моїх вчинків.
Але в мене буде час непокоїтися,
коли качатимуся в рубінах.
Тату, припини красти.
Ти ганьбиш мене, Дрімленд і людство.
Я? А як же Ельфо?
Він узагалі не людина.
Ой, мої родзинки.
Що з ним балакати. Ельфо геть зельфився.
Я іменник і дієслово.
А це що?
Морська сіль, імбир, трохи лимонного соку поверх запеченого кузена Роджера.
Але їжте, не чіпаючи мішечок з отрутою.
Смачного!
Передайте кузена Роджера й салат із капусти, будь ласка.
Мені ввижається чи моя їжа щойно мені підморгнула?
Я ще живий.
Винесіть мене звідси в кишечнику.
Дякую.
Знаєте, цей замок нагадує мені ту стару казку.
-Пам'ятаєш, Біні? -Що? Ні.
Знаєш, про те, що ми вкрали Дрімленд у ельфів.
Це була моя улюблена казочка на ніч.
-Якого біса? -Ельфо, прошу.
-Якого біса? -Ти, фашист опецькуватий!
Та чого ви, я завжди думав, що це казка.
Яку кожен король-татусь розповідає майбутньому королю-синусю.
Хоч з мене чомусь узяли клятву зберігати таємницю
і погрожували смертю, якщо я розкажу комусь із друзів.
Що? Я думала, ми герої.
А виявляється, ми поганці?
Після десерту я проголошу війну.
Це було дуже давно.
Без образ, Ельфо.
Я зараз вам очі виколю цією міні-виделкою.
Для Ельфо це звичайна виделка.
Я поважаю твою погрозу розправи.
Тепер передай ту срібну чашу для підливи й тікаймо!
Це божевілля.
Увесь мій план правління був заснований на доброті й прийнятті,
а ще я хотіла, щоб мене вважали крутою королевою.
Так, крихітко.
Тату, нам треба спокутувати провину наших предків.
Тобто не брати речі, які нам не належать.
Прокляття!
І вродилася ж у мене дочка, яка вміє думати!
Давайте вже тікати звідси.
Ви повинні залишитися!
От-от почнеться ритуал спарювання.
Так. Ні, вибачте.
Ми не горимо бажанням побачити, як слимаки роблять це по-слимачому.
-Фу, гидота. -Ні, не гидота. Сподіваюся.
Ці люди були тут до нас.
Вони поділилися з нами кузеном Роббі.
-Я Роджер. -Так.
Ми маємо поважати їхню культуру,
тому сидітимемо тут і насолоджуватимемося ритуалом спарювання.
І, може, після цього вони зможуть приїхати подивитися на наш ритуал спарювання.
У нас є дурнувата таємна спільнота, яка може дуже вам сподобатися.
О ні. Нам не можна виходити з води.
Сонце миттєво нас висушує.
Як цього зморшкуватого трупа?
Це моя третя дружина Раші. Але так.
Хай почнеться нерест.
Робіть це!
Круто.
Ось, візьміть цю священну перлину…
Ці мені люди. Крадуть наші цукерки, наш замок, а тепер ще й наші коштовності.
А тоді, забравши в нас усе, викидають нас в океан.
Такі в людей звичаї.
-Тату, ні! -Та хай бере, Бін.
Перли не пасують до твого стилю дівчини-шибайголови.
Ні! Віддай!
Чудово. Дивися, що ти наробив. Це дипломатична катастрофа.
Ні!
Прокляття.
Так!
Ні!
Та що ж це.
Якого біса?
ГЕРОЙ ЕЛЬФ — ЧЕМПІОН І МАЙСТЕР БУТЕРБРОДІВ
Страйкере? Що ти робиш тут унизу?
Кажи щось. Ти там?
Скажіть Тербішу… що я… його ненавиджу.
О, це ж принцеса, як там її, Дрімленду!
Свене?
Вікінг із… та байдуже?
-Привіт, кралечко. -Навіть не мрій.
Ти сьогодні гарненька.
Що з вами, хлопці, сталося?
Багато чого, відколи ти відкрила під нами люк у підлозі.
Так. Незручно вийшло. Вибачте.
Звісно.
Я не тримаю зла.
Переважно тільки черв'яків.
Слухай, Свене, розкажеш, як саме це сталося
найменш огидними словами?
Це буде важко.
У мене багато черв'яків у горлі.
Але, коротше, нас запросили на свінг-вечірку й ритуал спарювання.
Ритуал спарювання?
О ні! Мушу бігти.
Убити тебе, щоб не мучився?
Ні, мені нормально.
Люблю бути татом.
Усім привіт.
Нема коли пояснювати. Прикрийте свої отвори й тікаймо.
Зараз не можна йти, Бін.
Ти не хочеш подивитися на ритуал спарювання й віддати все крадене,
бо вони люб'язно сказали, що не вб'ють нас за крадіжку?
Ми поважаємо їхню культуру, Бін.
-Поважаємо їхню культуру. -Поважаємо їхню культуру.
Давай, Бін. Усі крутелики це роблять.
Роби, як ми.
Мені вже не треба кліпати. Роби, як ми.
-Роби, як ми. -Роби, як ми.
Боже мій.
Це не секта, а релігія.
-Роби, як ми. -Почитай наші брошури.
Годі скиглити, Дереку. Я щось бачу.
Я не скиглю. У мене цинга.
Що за…
-Тобі сподобається, Бін. -Так значно краще.
Я колись казав: «Зроби це, давай, зроби».
А тепер я такий: «Або не роби».
Так, а я був зациклений на своїй дупці,
а тепер я такий: «Байдуже, ляскайте по ній, скільки хочете».
Кому потрібні скарби, коли в тебе в дупі черв'яки?
От бачиш, люба? Не так і страшно.
А ще ми прогресивні.
Навіть у самиць можуть бути малята зі слизу.
А як же люди в підвалі?
Ви перетворили їх на зомбі, що плодять черв'яків.
Ти бачила печеру трупів?
Тобто людський інкубатор?
Тобто розплідник «Тиха година»?
Облиш, Бін. Це не так і страшно.
Одна секунда — і все.
Дивися, я ще одного візьму.
Бачиш? І поліз.
Лоскітно. Так лоскітно.
От бачиш?
Це легко.
Хочеш ще одного?
Я люблю черв'ячків, але не люблю відчуття від них.
Поверніть їй голову.
Це порятунок? Чи ні?
-Так, блакитна богине. -Застрибуйте!
Сигнал.
Ельфо!
Гидота.
Народ, я тепер кровожерливий пірат, тому мені до всього байдуже.
Але де Бін?
Допоможіть. Рятуйте!
Замовкни, ще рано.
Рятуйте! Хто-небудь!
Боже! Чи Сатано! Благаю!
Татусю…
Матусю!
Пробач. Я люблю тебе…
Відчиніть.
Не бійтеся. Бін завжди виживає.
Так, завжди.
Прокляття.
Мушу йти.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова